ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2023 р. 	Справа № 520/11612/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 01.11.23  по справі № 520/11612/22
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у призначенні та виплаті пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 31.03.2005;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити з 17.02.2021 ОСОБА_1 , пенсію у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 31.01.2005 року;
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність дій пенсійного органу, які полягали у відмові в призначенні та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», оскільки позивач на час досягнення ним віку необхідного для призначення пенсії мав достатню вислугу для призначення пенсії за вислугу років. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про розгляд подання про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», від Національного університету цивільного захисту України ОСОБА_1 від 22.02.2021.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити з 17.02.2021 ОСОБА_1 , пенсію у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 31.01.2005.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якого апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.04.1979 прийнятий на службу до органів внутрішніх справ СРСР та призначений на посаду пожежного Харківського пожежно-технічного училища МВС СРСР (наказ від 26.04.1979 № 27).
У подальшому позивач безперервно проходив службу на посадах рядового та начальницького складу у цьому ж навчальному закладі по 01.09.1995.
Наказом Харківського інституту пожежної безпеки МВС України від 30.08.1995 № 74 о/с ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням з 01.09.1995. На день звільнення вислуга років позивача становила 16 років 04 місяці 07 днів - у календарному обчисленні, 16 років 06 місяців 18 днів - у пільговому обчисленні.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 по справі №520/8065/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного університету цивільного захисту України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною відмову ОСОБА_1 щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
Зобов`язано Національний університет цивільного захисту України підготувати та направити до органів Пенсійного фонду України необхідні документи, передбачені пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
На виконання вказаного рішення, Національний університет цивільного захисту України, направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подання про призначення пенсії від 25.11.2020.
Рішенням про розгляд подання про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від Національного університету цивільного захисту України ОСОБА_1 від 22.02.2021 відмовлено у призначенні пенсії.
Не погоджуючись з відмовою пенсійного органу, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" визначені види, порядок та умови призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" ( в редакції чинній на час звільнення позивача), пенсія за вислугу років призначається особи офіцерського   складу,   прапорщики   і   мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і   рядового   складу   органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугою строків служби, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або організаційними   заходами   і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.
З дати звільнення позивача з військової служби вказана стаття не зазнала змін в частині юридичних фактів, за яких виникає право на пенсію за вислугу років та пов`язує його одночасно з двома обставинами: (1) наявність страхового стажу 25 років, з яких не менше 12 років 6 місяців військової служби чи прирівняної до неї (2) досягнення 45-річного віку.
Таким чином, право на пенсію за п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" виникає з дати виникнення останнього із зазначених юридичних фактів.
Судовим розглядом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак 45-річного віку досяг в 2005 році.
Таким чином, станом на дату звернення до Національного університету цивільного захисту України у 2019 році з заявою про підготування та подання до органів Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення йому пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Правління ПФУ від 30.01.2007 №3-1, документи для призначення пенсії за вислугу років, страховий стаж позивача складався із військової служби протягом більше 12 років 6 місяців та сумарно становив більше 25 років, при цьому вік позивача був більше 45 років.
Станом на 15.11.2005 позивач досягнув 45-річного віку та на цю дату мав страховий стаж, який складає 26 календарних років 1 місяців 19 днів, складовою якого мав 16 календарних років 5 місяців 19 днів вислуги на військовій та службі в органах внутрішніх справ, що вказує на наявність у позивача інших обов`язкових показників, згідно з якими військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше і у разі звернення до відповідача з відповідною заявою про призначення пенсії за вислугу років протягом певного періоду часу існування положень п. "б" статті 12 Закону 2262-ХІІ (в редакції Закону від 04.07.2002 № 51-IV).
Наведена обставина не узгоджується із посиланням відповідача на те, що позивача було звільнено зі служби у віці 34-х років та за власним бажанням, а тому відсутні підстави для призначенням пенсії на підставі п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ".
На дату досягнення позивачем 45-річного віку (15.11.2005) діяла редакція Закону України  від 04.07.2002 "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", пункт "б" ст. 12 якої викладено наступним чином: пенсія за вислугу років призначається особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні.
Наведена норма відрізняється від чинної на дату звернення за призначенням пенсії, зокрема формулюванням щодо досягнення 45-річного віку.
Так, у 2021 році регламентоване право на пенсію за вислугу років у разі досягнення 45-річного віку на день звільнення зі служби, у той час, як у редакції Закону від 04.07.2002 № 51-IV таке право виникало незалежно від підстав та часу звільнення.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Згідно з висновків, висловлених Верховним Судом України у постановах від 10.02.2015 у справі № 21-630а14, від 01.07.2014 у справі № 21-244а-14 та Верховним Судом від 16.07.2019 у справі № 686/651/17, від 30.01.2018 у справі № 539/3872/14-а застосуванню підлягає Закон № 2262 в редакції, чинній на момент виникнення права на призначення пенсії, а не в редакції, чинній на момент призначення пенсії.
Редакція п. "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" змінювалась, змінюючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби.
Протягом певного періоду часу існували положення статті, згідно з якими військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років при наявності інших обов`язкових показників.
Враховуючи вказане вище, незалежно від підстав та часу звільнення, правом на призначення пенсії за вислугу років користувалися перелічені в статті 12 Закону № 2262 особи, які досягли на час звернення за призначенням пенсії 45-річного віку (до набрання чинності Законом України від 04.04.2006 № 3591-IV) та мали загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.
Оскільки станом на час досягнення позивачем 45 років діяла редакція п. "б" ст. 12 Закону № 2262, яка давала позивачу право на призначення пенсії за вислугою років незалежно від підстав та часу звільнення, то подальші зміни в законодавстві не можуть позбавити позивача права на пенсійне забезпечення за умови дотримання інших обов`язкових показників, а саме: наявність загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 04.05.2022 у справі № 640/25383/19.
При цьому, керуючись висновками Конституційного Суду України, звуження соціальних гарантій, які, полягають також у сталості їх елементів (юридичних фактів, необхідних для набуття права), є недопустимим, з огляду на що, слід констатувати наявність права позивача на пенсію за п. "б" ст. 12 Закону на дату звернення до відповідача.
Зважаючи на з`ясування факту досягнення позивачем, на дату звернення, гарантованого права на призначення пенсії, включаючи необхідні юридичні факти про вік та страховий стаж, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішенням про розгляд подання про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від Національного університету цивільного захисту України ОСОБА_1 від 22.02.2021 року є протиправним та підлягає скасуванню.
З урахуванням встановлених по справі обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення про розгляд подання про призначення пенсії за вислугу років, передбаченої Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», від Національного університету цивільного захисту України ОСОБА_1 від 22.02.2021 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити з 17.02.2021 ОСОБА_1 , пенсію у відповідності до пункту «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції від 31.01.2005.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 по справі №520/11612/22 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова