ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/20296/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпро  апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України   
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  07.09.2023, (суддя суду першої інстанції Бондар М.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в місті Дніпрі, в адміністративній справі №160/20296/23   за позовом  Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»  до  Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В :
          11.08.2023 Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»   звернулось з до суду з адміністративним позовом, в якому просило: 
визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2023 (ВП №71263707).
В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 у справі №160/15975/20 зобов?язано Державну податку службу України в особі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних за квітень 2020 року у розмірі 12 790 339,00 грн. та відобразити у витягу з системи електронного адміністрування податку на додану вартість відповідне збільшення. Вказане рішення набрало законної сили 25.01.2022. Виконавчий лист у справі №160/15975/20 було направлено АТ “ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ” на примусове виконання до ВДВС. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Григорян О.Г. від 14.03.2023 (ВП №71263707) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №160/15975/20, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом, зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 02.08.2023 на адресу позивача від старшого державного виконавця ВДВС Григорян О.Г. надійшло повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 14.07.2023 №71263707/20.1/3, яке було направлено Державному бюро розслідувань. Ознайомившись із вказаним повідомленням позивач перевірив на сайті автоматизованої системи виконавчого провадження за допомогою ідентифікатору доступу стан виконавчого провадження №71263707 щодо виконання виконавчого листа №160/15975/20, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 15.06.2022 та виявив, що державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2023. Вказана постанова на адресу позивача надійшла 08.08.2023. На підставі вказаної постанови та керуючись вимогами пункту 11 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №160/15975/20, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом 15.06.2022, державним виконавцем закінчено. Постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2023 (ВП №71263707), винесену старшим державним виконавцем ВДВС Григорян О. Г. позивач вважає протиправною та такою, що винесена передчасно, без проведення всіх можливих та необхідних заходів примусового виконання рішень, які повинні бути здійснені державним виконавцем відповідно до Закону №1404-VIII.
          Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 07.09.2023 задоволенив адміністративний позов. Визнав протиправною та скасував постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. про закінчення виконавчого провадження №71263707 від 24.07.2023. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні судового рішення судом не враховано, що виконавчий лист №160/15975/20 від 15.06.2022, який знаходиться на примусовому виконанні державного виконавця носить немайновий характер, якому боржник центральний орган виконавчої влади  - ДПС і заходи примусового виконання рішення суду, передбачені ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», а норми ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у виконавчому провадженні №71263707 не застосовується. Таким чином, судом першої інстанції було неправильно застосовано судову практику та норми матеріального права.
Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду без інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – без задоволення.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд  вважає, що апеляційна скарга    не підлягає  задоволенню за наступних підстав. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 у справі №160/15975/20 позовну заяву Акціонерного товариства “ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ “ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ” до Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено:
-  визнано протиправними дії Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо надання відповіді, оформленої листом №73098/04-36-51-30 від 23.07.2020;
- визнано протиправною бездіяльність Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, що виразилася у незабезпеченні автоматичного збільшення суми, на яку Акціонерне товариство “ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ “ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ” має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних за квітень 2020 року у розмірі 12 790 339,00 грн. у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та не відображення відповідного збільшення у витягу з системи електронного адміністрування податку на додану вартість;
- зобов`язано Державну податку службу України в особі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку Акціонерне товариство “ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ “ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ” має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних за квітень 2020 року у розмірі 12 790 339,00 грн., та відобразити у витягу з системи електронного адміністрування податку на додану вартість відповідне збільшення.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 апеляційні скарги Державної податкової служби України, Східного      міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2021- без змін.
14.03.2023 старшим державним виконавцем ВВДВС Григорян Оленою Грайровною, на підставі виконавчого листа № 160/15975/20 виданого 15.06.2022 Дніпропетровським окружним адміністративним судом про зобов`язання Державну податкову службу України збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку Акціонерне товариство “ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ “ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ” має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних за квітень 2020 року у розмірі 12 790 339,00 грн, та відобразити у витягу з системи електронного адміністрування податку на додану вартість відповідне збільшення, відкрито виконавче провадження № 71263707. 
14.03.2023 старшим державним виконавцем ВДВС Григорян Оленою Грайровною винесені постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору. 
14.04.2023 старшим державним виконавцем ВВДВС Григорян Оленою Грайровною винесена постанова про накладання штрафу на боржника – Державну податкову службу України в розмірі 5100 грн. 
15.05.2023 старшим державним виконавцем ВДВС Григорян Оленою Грайровною винесена постанова про накладення штрафу на боржника – Державну податкову службу України в розмірі 10200 грн. 
14.07.2023 старшим державним виконавцем ВДВС Григорян Оленою Грайровною до Державного бюро розслідувань направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.
24.07.2023 старшим державним виконавцем ВДВС Григорян Оленою Грайровною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 
Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження №71263707 від 24.07.2023, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, адже ним не вжито всіх дій для умов виконання рішення суду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є    Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»    (далі - Закон № 1404-VIII), відповідно до    статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому    Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим    Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього    Закону    та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього    Закону    підлягають примусовому виконанню.
Частиною другою    статті 19 Конституції України    обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України         регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному         законом         порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
    Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»    (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені            Конституцією України, цим            Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього            Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього            Закону         підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої            статті 3 Закону №1404-VIII         передбачено, що відповідно до цього            Закону         підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених            законом         випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених            законом         або міжнародним договором України.
    Частиною першою            статті 5 Закону №1404-VIII    встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим    Законом    випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються            Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
    Частиною першою            статті 18 Закону № 1404-VIII         передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим            Законом         заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини третьої            статті 18 Закону № 1404-VIII         виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього            Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим            Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
    Згідно з п. 11 ч. 1    ст. 39 Закону    виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою            статті 63 цього Закону.
    Частиною першою            статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»         встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою            статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
    Згідно з частиною другою            статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
    Відповідно до частини третьої            статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»         виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
              З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої            статті 39 Закону №1404-VIII         можливе у разі настання випадку, визначеного частиною третьою            статті 63 Закону №1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру. 
          Колегія суддів  наголошує, що частина третя  статті 63 Закону №1404-VIII         встановлює обов`язок виконавця закінчити виконавче провадження лише у випадку неможливості здійснення примусового виконання рішення немайнового характеру без участі боржника.
Враховуючи приписи   статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до пункту 1 частини третьої            статті 2 КАС України         однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
    17 липня 1997 року Україна ратифікувала            Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої            статті 9 Конституції України         стала частиною національного законодавства України.
    Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже,            Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод         є частиною національного законодавства України відповідно до положень            статті 9 Конституції України.
    За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.
Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.
    Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
    Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
    У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
    Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
    Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
    ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).
    Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені            статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод         гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Суд зазначає, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
  За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
  Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених            Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Суд зазначає, що що    Законом № 1404-VIII   на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені    Законом № 1404-VIII   заходи в межах встановлених повноважень.
За наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Частиною третьою            статті 18 Закону № 1404-VIII         визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього    Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
   Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постанові Верховного Суду від 03.11.2023  у справі №160/20296/23.
З таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду – відсутні.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України      - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 в адміністративній справі №160/20296/23 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай