П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/916/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Польовий О.Л. 
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
24 жовтня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Залімського І. Г. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , подав до Хмельницького окружного адміністративного суду заяву, в якій просив:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, допущену ним під час виконання постанови від 31.08.2020, а саме:
- відповідач протиправно нарахував та протиправно не виплатив пенсію позивача за період з 07.10.2009 по теперішній час;
- відповідач в розрахунку пенсії позивачу та в розрахунку боргу за період з 07.10.2009 по теперішній час протиправно:
а) не здійснив автоматичні перерахунки індексації та/або масові перерахунки пенсії та не врахував надбавки до пенсії позивачу як особі з інвалідністю ІІ групи відповідно до статтей 22, 25, 63, 64 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", від 24.02.2023 №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році";
б) не включив позивача в коло осіб яким відповідач зобов`язаний проводити автоматичні масові перерахунки пенсії та нарахував позивачу пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №2262-ХІІ починаючи з 07.10.2009 по теперішній час в незмінному розмірі 211,59 грн, що значно нижче встановленого Законом №2262-ХІІ мінімального розміру пенсії по інвалідності II групи - 4396,00 грн на теперішній час та протиправно вказав в рішенні №968210270553 від 25.11.2021 станом на 13.06.2023 в графі "особливості", що пенсія позивача буцімто "не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі";
- відповідач протиправно не виплачує пенсію на банківський рахунок позивача в АТ "Ощадбанк", на який раніше надходила виплата пенсії позивачу.
2) Згідно до положень частин першої-третьої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України постановити окрему ухвалу і направити її відповідачу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а саме зобов`язати відповідача:
- поновити та виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по теперішній час з урахуванням індексації та встановленого мінімального розміру пенсії по інвалідності ІІ групи відповідно до статті 22 Закону №2262-ХІІ з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби";
- скасувати в пенсійній справі позивача графі "особливості" в рішенні №968210270553 від 25.11.2021 позначку "не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі" та включити позивача в коло осіб яким відповідач зобов`язаний проводити автоматичні масові перерахунки пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ;
- здійснити розрахунок та виплату пенсії позивача з 07.10.2009 по теперішній час з урахуванням автоматичних перерахунків індексації та/або масових перерахунків пенсії та надбавок до пенсії, відповідно до статтей 22, 25, 63, 64 Закону №2262-ХІІ та відповідно до постанов Кабінету Міністірів України №704 від 30.08.2017, №713 від 14.07.2021, №118 від 16.02.2022, №168 від 24.02.2023;
- здійснити виплату пенсії позивача, в тому числі суму недоотриманої пенсії з 07.10.2009 по теперішній час, на визначений ним банківський рахунок №№^ НОМЕР_1 в АТ "Ощадбанк".
3) Зобов`язати відповідача подати у десятиденний строк звіт про виконання постанови від 31.08.2020 у адміністративній справі №560/916/20.
Хмельницький окружний адміністративний суд ухвалою від 20.07.2023 в задоволенні заяви відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що предметом спору в справі №560/916/20 була правомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо прийняття рішення про відновлення раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 , правовідносини щодо визначення розміру та здійснення подальших перерахунків пенсії не були предметом спору у справі №560/916/20 та можуть бути предметом окремого судового позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та заяву позивача задовольнити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відповідач не здійснив автоматичні перерахунки індексації та/або масові перерахунки пенсії та не врахував надбавки до пенсії позивачу як особі з інвалідністю ІІ групи відповідно до статтей 22, 25, 63, 64 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", від 16.02.2022 №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", від 24.02.2023 №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році"; не включив позивача в коло осіб яким відповідач зобов`язаний проводити автоматичні масові перерахунки пенсії та нарахував позивачу пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №2262-ХІІ починаючи з 07.10.2009 по теперішній час в незмінному розмірі 211,59 грн, що значно нижче встановленого Законом №2262-ХІІ мінімального розміру пенсії по інвалідності II групи - 4396,00 грн на теперішній час та протиправно вказав в рішенні №968210270553 від 25.11.2021 станом на 13.06.2023 в графі "особливості", що пенсія позивача буцімто "не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі; відповідач протиправно не виплачує пенсію на банківський рахунок позивача в АТ "Ощадбанк", на який раніше надходила виплата пенсії позивачу.
Вважає, що наявні підстави для винесення окремої ухвали до посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в порядку ст. 249 КАС України
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2020 по справі №560/916/20  головним управлінням поновлено ОСОБА_1 виплату пенсії як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з жовтня 2020 року.
За період з 07.10.2009 по 31.09.2020 нарахована доплата в розмірі 27888,93 грн, яка включена в Реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Також, звертає увагу суду апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01.02.2022 у зв`язку з не проходженням ідентифікації особи.
Відповідно до пункту 17 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596, якщо суми пенсії та грошової допомоги отримуються з використанням платіжної картки, строк дії якої перевищує один рік, і протягом року за такою платіжною карткою не проводилися видаткові операції особисто одержувачем, а банком протягом року не проводилася фізична ідентифікація особи, уповноважений банк повідомляє про це відповідному органу Пенсійного фонду України. У такому разі орган Пенсійного фонду України забезпечує проведення ідентифікації та верифікації особи на підставі пред`явленого (в обов`язковому порядку) одержувачем особисто паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та визначеного законодавством документа, в якому зазначено відомості про місце її проживання.
Якщо ідентифікація та верифікація особи не відбулася протягом року, орган Пенсійного фонду припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою від 31.08.2020 по справі №560/916/20 Сьомий апеляційний адміністративний суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії відповідно до Закону України віл 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 07.10.2009.
Предметом спору в справі №560/916/20 була правомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо прийняття рішення про відновлення раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Тобто, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Положеннями частини другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з частинами першою, другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Приписами частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").
Зі змісту викладеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає виконанню на підставі виконавчого листа в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Згідно з частиною другою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у такій заяві зазначаються, зокрема, інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформація про хід виконавчого провадження.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом (частина третя статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, звернення до суду з заявою відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.
Таким чином, звернення рішення суду до примусового виконання, є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.
Разом з тим, частиною 1 ст. 249 КАС України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Як встановлено судом першої інстанції, заявник звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з заявою про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, позивач не надав суду доказів того, що державним виконавцем використано всі передбачені чинним законодавством засоби щодо належного та повного виконання судового рішення, тому, звернення з заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України до суду є передчасним, оскільки повнота та правомірність виконання рішення суду у порядку Закону України "Про виконавче провадження" першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.
Велика Палата Верховного Суду у постанові № 9901/235/20 від 09 грудня 2021 року висловила правову позицію щодо вимог до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, а саме: надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.
Вказана стаття (383 КАС України) передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.»
Крім цього, як вірно зазначено судом першої інстанції, предметом спору в справі №560/916/20 була правомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо прийняття рішення про відновлення раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 .
Зокрема, під час розгляду справи №560/916/20 суд дійшов висновку про те, що за наслідками розгляду заяви позивача пенсійний орган не прийняв рішення про поновлення виплати пенсії чи про відмову в поновленні її виплати, оформлене розпорядженням, а надав лише відповідь листом від 07.11.2019 №36422/03.
Водночас, у поданій заяві позивач не погоджується з діями відповідача щодо визначення розміру його пенсії та нездійсненням подальших перерахунків пенсії з врахуванням надбавок, індексації тощо.
Тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, правовідносини щодо визначення розміру та здійснення подальших перерахунків пенсії не були предметом спору у справі №560/916/20 та можуть бути предметом окремого судового позову.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
При цьому, підстави для застосування приписів ст. 249 КАС України в суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Капустинський М.М.    Залімський І. Г.