Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 183/27/23
провадження № 51- 5920ск23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 головуючого судді             ОСОБА_1 ,
 суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційнускаргуна вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 червня 2023 року 
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки 
АДРЕСА_1 , 
засудженої завчиненнякримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5 
ст. 111-1 КК України, 
встановив:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від
28 лютого 2023 року ОСОБА_4 засуджено за: ч. 5 ст. 111-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5  років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на
10 років, без конфіскації майна; ч. 3 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 10 років.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України,шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно визначено  ОСОБА_4   покарання у виді позбавлення волі строком на 5  років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти строком на 10 років, без конфіскації майна.
За вироком суду ОСОБА_4   визнано винуватою у тому, що вона, будучи громадянкою України, у травні 2022 року добровільно надала згоду представникам окупаційної адміністрації рф на призначення на посаду в незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, та зайняла посаду виконуючої обов`язки начальника відділу освіти Балаклійського ТУ Ізюмського району Харківської області, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України.
Крім того, ОСОБА_4 після незаконного вторгнення на територію України збройних сил російської федерації, тобто після 24 лютого 2022 року, упродовж червня - початку вересня 2022 року, керуючись положеннями ст. 14 Федерального закону «Об образовании в Российской Федерации» від 29.12.2012 № 273-ФЗ та на порушення вимог ст. 7 Закону України № 2145-VIII «Про освіту» від 05.09.2017, на проведених колективних нарадах повідомляла підлеглим їй директорам навчальних закладів Балаклійської та Савинської ОТГ, а також на загальних зборах педагогічних колективів про здійснення навчального процесу російською мовою, за освітніми стандартами держави - агресора та з використанням навчальних підручників російською мовою за освітньою програмою рф.
Окрім цього, ОСОБА_4 видавала накази про прийняття директорів шкіл на роботу, на проведених колективних нарадах з підлеглими їй директорами повідомляла про можливість направлення вчителів до м. Курськ російської федерації для проходження перепідготовки за стандартами та програмами російської федерації та в подальшому організовувала їх направлення до м. Курськ для подальшого впровадження стандартів освіти російської федерації на територіях Балаклійської та Савинської ОТГ Ізюмського району Харківської області.
Крім того, ОСОБА_4 надавала вказівки підлеглим їй директорам навчальних закладів Балаклійської та Савинської ОТГ вилучити з бібліотек навчальних закладів літературу, яка носить націоналістичний характер, державну українську символіку, про що вимагала комісійно складати та підписувати відповідні акти. 
Також, ОСОБА_4 надавала вказівки підлеглим їй директорам навчальних закладів Балаклійської та Савинської ОТГ про відновлення, згідно з журналами, оцінок учнів 9-х, 11-х класів, на підставі чого мали бути видані свідоцтва про здобуття освіти російською мовою та з грифом рф, надала вказівки про здійснення набору учнів до шкіл на період 2022-2023 навчального року, технічного персоналу та педагогічного складу, а також щодо підготовки приміщень школи до нового навчального року за стандартами освіти російської федерації. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 червня  2023 року апеляційні скарги  захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_4 , прокурора залишено без задоволення, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року - без змін.
Вимогикасаційноїскаргиіузагальненідоводиособи, якаїїподала
За змістомкасаційноїскарги засуджена, не погоджуючись ізвироком суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі  внаслідок суворості, просить оскаржувані судові рішення змінити, призначивши їй покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Свої вимоги засуджена мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, при призначенні покаранняповною мірою не врахувавусіхпом`якшуючихобставин та даних про її особу. Вона щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочинів, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, матір пенсійного віку та брата-інваліда. 
Мотиви Суду
Згідно зположеннямич. 2 ст. 433 КПКУкраїнисудкасаційноїінстанціїпереглядаєсудовірішеннясудівпершоїтаапеляційноїінстанційумежахкасаційноїскарги. 
Висновки судупродоведеністьвинуватості ОСОБА_4  у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладенихувироку, таправильністькваліфікаціїїїдійзач.ч. 3 , 5 ст. 111-1  КК України вкасаційномупорядкунеоспорюються. 
Щодо доводів касаційної скарги засудженої про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості, то Суд уважає їх безпідставними, з огляду на таке. 
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Частиною 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частиніцього Кодексу. 
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально - вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Як убачаєтьсяіздолученоїдокасаційноїскаргикопіївироку, судпершоїінстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних розмірах, визначених санкціями ч.ч. 3, 5 ст. 111-1 КК України, врахував характері ступіньтяжкостівчинених неюзлочинів, наявністьобставини, що пом`якшує покарання - щирогокаяття, даніпроособу обвинуваченої, зокрема те, що вонапосередньо характеризується за місцем проживання, раніше не судима, має на утриманні малолітню дитину та брата - інваліда. Обставин, які б обтяжували ОСОБА_4 покарання, судом встановлено не було.
Суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, тобто дотримався вимог статей 50,
65-67 КК України. 
Крім того, суд першої інстанції не знайшов підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, та звільнення її від відбування покарання з випробуванням відповідно до  ст. 75 КК України, оскільки таке покарання не буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, сторона захисту подала апеляційні скарги, в яких із наведенням відповідних обґрунтувань просила вирок змінити та призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень  ст. 75 КК України. 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок в апеляційному порядку за апеляційними скаргами обвинуваченої та захисника, в своєму рішенні зазначив, що суд першої інстанції належним чином врахував вищенаведені обставини та призначив обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, чи органах, що надають публічні послуги у сфері освіти  без конфіскації майна, і таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
При цьому колегія суддів апеляційного суду зауважила, що   ОСОБА_4  вчинила кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України, в період дії воєнного стану, здійснювала колабораційну діяльність в освітній сфері на тимчасово окупованій території України на користь держави-агресора, виправдовуючи таким чином злочину діяльність рф проти України. 
Відтак колегія суддів також не знайшла підстав для застосування положень ст. 75 КК України, оскільки таке покарання не відповідатиме характеру вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та обставинам даного кримінального провадження.
З таким висновком суду  апеляційної інстанцій погоджується й колегія  суддів касаційного суду.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для призначення засудженій покарання із застосуванням  ст. 69 КК України, оскільки наведені у касаційній скарзі ОСОБА_4 обставини вже були враховані судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні обвинуваченій покарання в мінімальних розмірах, передбачених санкціями ч.ч. 3, 5 ст. 111-1 КК України. 
Колегія суддів  погоджується з викладеними у судових рішеннях висновками судів першої та апеляційної інстанцій і вважає їх законними, обґрунтованими та достатньо переконливими. 
Відповідно довимогп. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суддійшоввисновку, щообґрунтовані підстави для задоволеннякасаційноїскарги засудженої відсутні, тому увідкриттікасаційногопровадженняза її касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни, Суд
ухвалив:
Відмовити засудженій ОСОБА_4 у відкриттікасаційногопровадженнязаїї касаційною скаргоюна вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 червня  2023 року.
Ухвала оскарженнюнепідлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                      ОСОБА_3