ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7360/23 Справа № 205/4291/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Максюти Ж.І., 
суддів: Барильської А.П., Петешенкової М.Ю.
за участю секретаря — Ніколиної А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, - 

В С Т А Н О В И Л А:

Представник Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (далі – Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та відповідальним квартиронаймачем ОСОБА_1 виникли договірні відносини з приводу надання послуг водопостачання та водовідведення, у зв`язку із чим такому абоненту було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Однак відповідачі, як споживачі відповідних послуг, свої зобов`язання по оплаті таких послуг з водовідведення та водопостачання не виконують, у зв`язку з чим за такими абонентами, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , утворилась заборгованість.
У зв`язку з вищевикладеним представник позивача змушена була звернутися до суду та просити суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради суму заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення станом на 31.03.2023 року у загальному розмірі 68 907 грн. 41 коп. та судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп.
Рішенням  Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року  позовні вимоги Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення – задоволені частково.
Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за період з 01 травня 2020 року по 01 травня 2023 року у загальному розмірі 22 959 грн. 63 коп., з яких: сума основного боргу – 22 959 грн. 63 коп.
В задоволені решти позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу поза межами строку позовної давності, заборгованості інфляційних втрат та 3% річних – відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить суд, скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована наступним.
Апелянт звертає увагу, що до позовної заяви доданий розрахунок заборгованості по особистому рахунку 1-950976000115 за період з 01.07.2018 по 31.03.2023, в якому чітко зазначено помісячно нарахування за послуги водопостачання та водовідведення, перерахунок та оплата (у разі їх наявності) та нарахування інфляції та 3 % річних, а тому суд мав змогу виокремити нарахування за будь-який період в межах з 01.07.2018 по 31.03.2023. 
Разом з цим зазначає, що вищевказаний розрахунок здійснює програмне забезпечення «HAS», а тому, суд мав можливість перевірити правильність нарахування інфляційних витрат та 3 % річних шляхом витребування з КП «Дніпроводоканал» формули такого нарахування. Таким чином суд не повною мірою дослідив вищенаведений розрахунок, який є належним доказом по справі.
Суд не вірно застосував строк позовної давності. 
13.09.2023 року до Дніпровського апеляційного суду від  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року скасувати та відмовити в позові повністю.
06.10.2023 року до Дніпровського апеляційного суду від Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому просять суд, апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надає фізичній особі - споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у водопостачанні і водовідведенні за його місцем проживання.
Матеріалами справи підтвердженого, що відповідач зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_2 , а відтак, відповідно є абонентом щодо користування послугами водопостачання і водовідведення до вказаної квартири.
Матеріалами справи також підтверджено, що згідно рішення № 526 Дніпропетровської міської ради від 20.04.1995 року «Про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради», на ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , що свідчить про виникнення договірних правовідносин між вказаними учасниками справи.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 свої зобов`язання по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення не виконують, у зв`язку з чим відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 31.03.2023 року виникла заборгованість у розмірі 68 907 грн. 41 коп., з яких: сума основного боргу – 57 405 грн. 18 коп., 3 % річних – 1 316 грн. 59 коп. та інфляційне збільшення суми боргу – 10 185 грн. 64 коп.
Обставина фактичного споживання відповідачами вказаної послуги з водопостачання та водовідведення не оспорювалась.
У зв`язку з порушенням відповідачами зобов`язань по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, позивач звертався до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з досудовим повідомленням про врегулювання спору, однак заборгованість названими відповідачами так погашена і не була.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 22 959 грн. 63 коп.., з яких: сума основного боргу – 22 959 грн. 63 коп.. за період з 01 травня 2020 року по 01 травня 2023 року.
Щодо позовних вимог у частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційного збільшення суми боргу, то суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вони не підлягають задоволенню, оскільки останні, вочевидь, нараховані в тому числі і на суму основного боргу за період з липня 2018 року по 01 травня 2020 року, а в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості інфляційних втрат та 3% річних, який би дозволяв суду як перевірити правильність такого нарахування, так і самостійно виокремити нарахування за той період і тими сумами основного боргу, у задоволенні яких судом відмовлено. А тому, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних ні повністю, ні частково з огляду на їх неналежну обґрунтованість та недоведеність.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.
Водночас, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022р. «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Так, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.
Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022р. «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України цей Указ було затверджено.
Надалі дію воєнного стану неодноразово було продовжено.
З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є споживач - фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, та виконавець. Виконавцем послуг з централізованого водопостачання та послуг з централізованого водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що проводить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.
Основною задачею КП «Дніпроводоканал» є безперебійне забезпечення мешканців і суб`єктів господарювання нашого міста послугами з централізованого водопостачання та водовідведення. 
Відповідач зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_2 , а відтак, відповідно є абонентом щодо користування послугами водопостачання і водовідведення до вказаної квартири.
Згідно рішення № 526 Дніпропетровської міської ради від 20.04.1995 року «Про розподіл платні за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради», на ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 31.03.2023 року виникла заборгованість у розмірі 68 907 грн. 41 коп., з яких: сума основного боргу – 57 405 грн. 18 коп., 3 % річних – 1 316 грн. 59 коп. та інфляційне збільшення суми боргу – 10 185 грн. 64 коп.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів справи, то єдиним доказом наявності у відповідача заборгованості, наданим позивачем, є розрахунок заборгованості по особистому рахунку, при цьому підстави нарахування такої заборгованості не обґрунтовані і не доведені належними доказами.
Крім цього, жодних доказів апелянтом вказаним у позовній заяві обставинам надано не було, ні в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, – 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                  Ж.І. Максюта 

Судді:                  А.П. Барильська

М.Ю. Петешенкова