Справа № 442/3235/21                                Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/2341/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Салати Я.І.
з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, - 

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року представник ОСОБА_1  – адвокат Коцан Р.М. звернувся в суд з позовом до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги мотивував тим, що в 1947 році його мама ОСОБА_7 побудувала житловий будинок по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, відповідно до якої він та його брат по батькові – ОСОБА_8 є спадкоємцями.
На день смерті матері він проживав з нею зі своєю дружною ОСОБА_9 та дітьми – ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
ОСОБА_5 була матір`ю ОСОБА_8 , 1946 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , 1953 р.н. та ОСОБА_6 , 1955 р.н.
18 травня 2018 року він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, однак у видачі такого йому відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинок матері.
Просив визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 65,2 кв.м, в т.ч. житловою – 37,4 кв.м, з належними до нього господарськими спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті метері – ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2021 року  позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок загальною площею 65,2 кв.м, в т.ч. житловою – 37,4 кв.м, з належними до нього господарськими спорудами: сарай, що позначені літ. «Б», вбиральня (літ. «В»), огорожа, колодязь, по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері – ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2021 року  оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на те, що більше п`яти років тому назад ОСОБА_1 самовільно та безпідставно захопив дорогу загального користування, перегородивши брамою від свого будинковолодіння таку дорогу, а також криницю загального користування.
За таких обставин вона, а також інші жителі сусідніх будинків, перш за все ОСОБА_4 позбавлені можливості проїзду та проходу по дорозі загального користування у напрямку пасовища та позбавлені можливості користуватися криницею загального користування, власником якого фактично є вона та її син ОСОБА_12 .
Суд безпідставно не залучив її до розгляду даної справи, рішенням суду порушуються її права, криниця, яка за рішенням суду передана позивачу була успадкована нею та її сином ОСОБА_12 та перебуває у загальному користуванні, а ОСОБА_1 самовільно захопив дорогу загального користування і встановив огорожу на цій дорозі.
Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_13 – відмовити.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на те, що задовольняючи позов суд перешої інстанції не дослідив межі земельної ділянки ОСОБА_13 на якій розташовані спірні об`єкти нерухомості, не залучив до участі в розгляді даної справи жителів сусідських домоволодінь, які заявляли про приналежність їм огорожі, яка межує з домоволодінням позивача, жодним чином не обґрунтовуючи підстав ухвалення судового рішення про визнання права власності на огорожу, не зазначивши розмір, довжину та місцезнаходження огорожі.
Стверджує, що вказаний в рішенні суду колодязь з розташований біля дороги загального користування і не входить у будинковолодіння ОСОБА_1 , а він через рішення суду позбавлений можливостей користуватись таким колодязем.
Крім цього, частина огорожі (брама) ОСОБА_1 , про яку вказано в рішенні суду, знаходиться на дорозі загального користування та перекриває йому прохід та проїзд по дорозі в напрямку пасовища.
Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають до задоволення із наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що після смерті ОСОБА_7 позивач, який проживав з матір`ю на час її смерті, вчинив усі дії з метою прийняття спадщини, а саме: звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
З такими висновком суду повністю погодитись не можна із наступних підстав.
Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 07 лютого 2018 року, виданого Дрогобицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином померлої ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 05 березня 1962 року.
Відповідно до довідки Волянської сільської ради №123 від 03 липня 2018 року ОСОБА_7 до дня смерті, проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і була головою колгоспного двору. Члени колгоспного двору: ОСОБА_1 , 1962 р.н., ОСОБА_14 , 1962 р.н., ОСОБА_15 , 1983 р.н., ОСОБА_16 , 1983 р.н. 
Згідно довідки адміністратора парафії Святих бср. Косми і Дамяна від 28 січня 2021 року ОСОБА_8 , 1946 р.н. помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Державним нотаріусом Кушнір О.І. винесено постанову від 18 травня 2018 року про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що заявником не подано документу, що посвідчує право власності спадкодавця на будинок, який входить до складу спадщини.
Також встановлено, що згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2018 року у справі 442/6745/18 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 65,2 кв.м., в т.ч. житловою – 37,4 кв.м., з належними до нього господарськими спорудами: сарай, що позначені літ. «Б», вбиральня ( літ. «В»), огорожа, колодязь, яки розташований в будинковолодіннні АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його матері – ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року апеляційну скаргу Волянської сільської ради задоволено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно – відмовлено (а.с.54-58).
Колегія суддів у Постанові зазначила, що судом першої інстанції не з`ясовано чи порушуються права інших осіб внаслідок задоволення позову ОСОБА_1 .
Встановлено, що колодязь, на який визнано право власності позивача розташований на земельній ділянці комунальної власності сільської ради, біля дороги загального користування на АДРЕСА_1 та знаходиться у спільному користуванні жителів цього села.
Суд першої інстанції не залучив до участі у справі жителів сусідніх домоволодінь, які заявили про приналежність їм огорожі, яка межує з домоволодінням позивача
З тих підстав скасовано рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 грудня 2018 року та ухвалено нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно – відмовлено.
Звертаючись з новим позовом у квітні 2021року ОСОБА_1 правильно визначив відповідачами Дрогобицьку міську раду та потенційних спадкоємців ОСОБА_7 – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
У той же час, заявляючи вимоги про приналежність огорожі та колодязя до спадкового майна ОСОБА_1 , позивачем не залучено до справи осіб права яких порушуються внаслідок визнання права власності на ці речі.
Як зазначається в апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , внаслідок задоволення позову ОСОБА_1 вони позбавлені можливості користуватися колодязем, який розміщений на землях загального користування та проїздом і проходом до пасовища.
Технічну документацію із землеустрою щодо установлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) площею 0,2179 га, кадастровий номенр 4621281700:01:003:0010 за адресою: АДРЕСА_1 та подальшу реєстрацію права власності за ОСОБА_1 було здійснено на підставі рішення Дрогобицького районного суду Львівської області від 10 грудня 2018 року у справі 442/7675/18 та на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2021 року у даній справі (№ 442/3235/21).
Отже оскаржуваним рішенням суду порушуються права ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За положеннями частини першої  статті 16 ЦК України, частини першої статті 4  ЦПК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року (в редакції на час пред`явлення позову) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України, частина перша статті 10 ЦПК України 2004 року).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на  власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонамиу цивільному процесі є позивач і відповідач. 
Відповідач – це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів чи неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі в справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти в задоволенні позову.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Таким чином, заявлені ОСОБА_1 вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і не можуть бути розглянуті судом і вирішені без залучення їх співвідповідачами у цій справі.
Проте,  ОСОБА_3  та ОСОБА_4  до участі в справі в якості співвідповідачів не залучені, клопотань про їх залучення співвідповідачами за цим позовом ОСОБА_1 не  заявляв, що є підставою для відмови в задоволенні позову внаслідок неналежного складу відповідачів.
З урахуванням вищезазначеного апеляційні скарги ОСОБА_3  та ОСОБА_4  підлягають до задоволення, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2021 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2021 рокускасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.