ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 686/28824/21
провадження № 51-2059 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» - адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2023 року й ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 березня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021243000001800, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нова Гута Новоушицького району, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України суд звільнив ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та поклав на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Суд у вироку задовольнив частково цивільний позов ОСОБА_8 та постановив стягнути на його користь з ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» 130 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а з ОСОБА_7 - 44 264 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 8000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Також суд задовольнив частково цивільний позов ОСОБА_9 і постановив стягнути на її користь із ОСОБА_7 16 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 7000 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, а з ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» - 45 397,2 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2269,86 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 13 000 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Крім того, суд прийняв рішення щодо розподілу судових витрат і долі речових доказів.
Також Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалою від 20 лютого 2023 року постановив стягнути на користь ОСОБА_8 7000 грн із ОСОБА_7 та 13 000 грн з ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 23 березня 2023 року скасував вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 й ухвалу від 20 лютого 2023 року та призначив новий розгляд провадження в частині вирішення цього позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 21 вересня 2021 року близько 10:00, керуючи технічно справним автомобілем марки «Dacia Logan» (н.з. НОМЕР_1 ), порушив вимоги пунктів 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки і, здійснюючи виїзд на проїзну частину вул. Героїв Майдану з прилеглої території Державного архіву Хмельницької області у м. Хмельницькому (вул. Героїв Майдану, 4), перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу транспортним засобам, що рухались по ній, створив небезпеку та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz 320» (н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по проїзній частині вул. Героїв Майдану від вул. Кам`янецької в напрямку вул. Соборної. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «Mercedes-Benz 320» ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні її позовних вимог до цієї страхової компанії. Суть аргументів адвоката ОСОБА_6 зводиться до того, що місцевий суд безпідставно стягнув зі страхової компанії на користь потерпілої витрати, здійснені нею на правову допомогу, адже в разі ухвалення обвинувального вироку такі процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого, а також під час визначення розміру шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілої, та моральної шкоди неправильно оцінив докази й не навів мотивів урахування окремих доказів, які, на його думку, не є належними. Крім того, зазначає, що місцевий суд не застосував належної правової процедури, оскільки не забезпечив надсилання цивільному відповідачу і його представнику процесуальних документів і судових повідомлень в електронному вигляді, чим порушив його права, свободи та законні інтереси як учасника кримінального провадження. На це, як наголошує представник цивільного відповідача, не звернув уваги апеляційний суд, постановивши рішення, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що доводи, наведені в касаційній скарзі представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» - адвоката ОСОБА_6 , про необґрунтованість стягнення на користь потерпілої ОСОБА_9 майнової та моральної шкоди є неспроможними. Водночас зазначила, що місцевий суд не дотримався приписів ч. 1 ст. 124 КПК України, стягнувши з цивільного відповідача частину витрат потерпілої на правову допомогу, які підлягають стягненню із засудженого, тому вважала, що слід частково задовольнити касаційну скаргу та внести в судові рішення відповідні зміни в частині стягнення цих витрат.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація вчиненого за ч. 1 ст. 286 КК України, а також вид і розмір призначеного йому покарання в касаційній скарзі не оспорюються.
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» наголошує на тому, що суди не виконали його вимог щодо направлення йому процесуальних документів в електронному вигляді, тим самим не дотрималися належної правової процедури. Проте ці аргументи є неспроможними.
Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що після подання потерпілою ОСОБА_9 позовної заяви про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, місцевий суд ухвалою від 04 квітня 2022 року визнав обвинуваченого ОСОБА_7 і ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» цивільними відповідачами, направив копію цивільного позову з додатками на адресу зазначеної юридичної особи та повідомив про дату, час і місце судового розгляду. Після цього адвокат ОСОБА_6 надав суду свої повноваження як представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"».
Відповідно до ч. 3 ст. 62 КПК України цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому.
Представник користується процесуальними правами цивільного позивача, цивільного відповідача, інтереси якого він представляє (ч. 3 ст. 63 КПК України).
З матеріалів кримінального провадження видно, що суд виконав зазначені вимоги процесуального закону, а представник цивільного відповідача зі свого боку реалізував право подати відзив на зазначений позов і заперечення щодо призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи, оскаржити вирок місцевого суду в апеляційному порядку та судові рішення попередніх інстанції в касаційному порядку й водночас просив проводити судовий розгляд за відсутності цивільного відповідача і його представника. Жодних даних про те, що адвокат ОСОБА_6 був позбавлений можливості у встановлений кримінальним процесуальним законом спосіб реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, немає.
Усупереч твердженням адвоката ОСОБА_6 , форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій процесуального характеру, спрямованих на досягнення процедурної справедливості правосуддя, у цьому кримінальному провадженні не свідчить про застосування судами неналежної правової процедури.
Доводи касаційної скарги представника цивільного відповідача про неправильне вирішення місцевим судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 у частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» шкоди, заподіяної її життю і здоров`ю, та моральної шкоди є неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 23 цього Закону передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як установив місцевий суд, порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , який керував автомобілем марки «Dacia Logan» (н.з. НОМЕР_1 ), перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням 21 вересня 2021 року дорожньо-транспортної пригоди за участю зазначеного автомобіля та автомобіля марки «Mercedes-Benz 320» (н.з. НОМЕР_2 ), внаслідок якої   ОСОБА_9 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. 
Водночас суд з`ясував, що на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 експлуатував автомобіль, зазначений у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеному з ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"». Згідно з полісом про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності № 205753687 при настанні страхового випадку в період з 07 вересня 2021 року до 06 вересня 2022 року страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого та його майну, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми: 260 000 грн - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 130 000 грн - за шкоду, заподіяну майну.
Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що слід задовольнити вимоги потерпілої ОСОБА_9 у цивільному позові про стягнення з ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» 45 397,2 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди (витрат на лікування) та 2269,86 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також задовольнити частково її вимоги про стягнення із ОСОБА_7 моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Суд апеляційної інстанції під час перегляду вироку перевірив доводи, наведені в апеляційній скарзі представника ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"», що є аналогічними тим, на які адвокат ОСОБА_6 посилається в касаційній скарзі, щодо необґрунтованості стягнення зі страховика на користь потерпілої зазначеного відшкодування та правильно визнав їх неспроможними. Апеляційний суд ретельно дослідив дані, що містяться в документах, які потерпіла долучила до цивільного позову на підтвердження витрачених нею коштів на лікування (виписку з медичної картки стаціонарного хворого, медичні довідки, квитанції про оплату та чеки), з`ясував характер і розмір цих витрат та, навівши достатні підстави, дійшов обґрунтованого висновку про те, що визначений місцевим судом розмір шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є доведеним, а розмір стягнення зі страховика на користь потерпілої моральної шкоди визначений судом згідно з положеннями ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У касаційній скарзі представник ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» наполягає на тому, що частину коштів на лікування ОСОБА_9 витратила інша особа, тому суд безпідставно стягнув їх на користь потерпілої. Апеляційний суд перевірив ці обставини і встановив, що під час оперативного втручання - артродезування суглобів ОСОБА_9 були використані пластини і додаткові імпланти, рахунки на оплату яких пред`явлені потерпілій, однак оплату провела інша особа, оскільки на той час ОСОБА_9 перебувала на лікуванні й не мала фізичної можливості зробити це самостійно. Усупереч твердженням адвоката ОСОБА_6 , апеляційний суд дав належну оцінку обставинам, які оспорював цивільний відповідач, та дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені витрати безсумнівно стосувалися лікування потерпілої і понесені саме нею, а тому підлягають стягненню на її користь з відповідача.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів попередніх інстанції, умотивованість їх висновків під час вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 у частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення її життю та здоров`ю, а також розміру цього відшкодування, представник цивільного відповідача в касаційній скарзі не навів.
Водночас доводи, на які посилається адвокат ОСОБА_6 у касаційній скарзі, про безпідставне стягнення з ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» на користь потерпілої ОСОБА_9 витрат на правову допомогу є обґрунтованими.
Як передбачено ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, з витрат на правову допомогу.
Частиною 2 ст. 120 КПК України визначено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий.
Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Отже, на підозрюваного, обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування документально підтверджених процесуальних витрат, зокрема, і виплати, пов`язані з правовою допомогою представника потерпілого.
У випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат суд має чітко дотримуватися вимог гл. 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування, а також зважати на те, що відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У цьому кримінальному провадженні апеляційний суд, перевіривши доведеність процесуальних витрат потерпілої ОСОБА_9 на правову допомогу, погодився з висновком місцевого суду про те, що такі витрати потерпілої становлять 20 000 грн, що підтверджено долученими до матеріалів справи договором та додатковою угодою про надання правової допомоги, укладеними з адвокатом ОСОБА_10 , квитанцією про оплату його послуг, а також його фактичною участю в судовому провадженні, яка супроводжувалася поданням процесуальних документів в інтересах потерпілої, тим самим пересвідчившись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат.
Проте апеляційний суд, залишивши без змін рішення місцевого суду про стягнення зазначених витрат відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України в порядку розподілу між сторонами ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» і обвинуваченим ОСОБА_7 , не зважив на те, що ці положення суперечать ч. 1 ст. 124 КПК України, якими передбачено, що такі витрати у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого.
Отже, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 суди неправильно розподілили процесуальні витрати, понесені потерпілою на правову допомогу, чим порушили вимоги кримінального процесуального закону, з огляду на що рішення про стягнення їх частини з цивільного відповідача у цьому конкретному випадку підлягає виключенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 124 КПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл процесуальних витрат.
Отже, після внесення у судові рішення відповідних змін з метою усунення порушень вимог кримінального процесуального закону, процесуальні витрати потерпілої ОСОБА_9 на правову допомогу слід стягнути із засудженого ОСОБА_7 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин, з урахуванням змісту вимог представника цивільного відповідача та їх обґрунтування у касаційній скарзі, цю скаргу слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 438, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2023 року й ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині процесуальних витрат потерпілої ОСОБА_9 на правову допомогу.
Виключити рішення про стягнення цих витрат з ПАТ «Страхова компанія "ВУСО"» та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн.
В решті судові рішення залишити без змін.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                        ОСОБА_3