Номер провадження: 22-ц/813/6522/23 
Справа № 522/3931/23
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В., 
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року, ухваленого Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Ярема Х.С. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення заборгованості,                                       

                                       в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 залишилось не виконаним рішення суду про стягнення на його користь частини недоотриманої пенсії на суму 121 004,09 грн. Недоотримана пенсія включена до складу спадщини ОСОБА_2 .
Позивачка після смерті чоловіка зверталась до відповідача з заявою про отримання неоодержаної пенсії, однак листом від 28 квітня 2022 року їй було відмовлено. 
Посилаючись на те, що суми пенсії, що належали її чоловікові, залишилися неоодержаними у зв`язку із його смертю, а вона як спадкоємець має право на стягнення наведених сум, як таких, що увійшли до складу спадщини, позивачка з посиланням на ст. 1227 ЦК України просила суд стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області на її користь суму недоотриманої пенсії у розмірі 121 004,09 грн за період з 01 грудня 2019 року по 05 березня 2022 року в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 .
У відзиві на позов представник відповідача Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року по справі № 420/18164/21, яке набрало законної сили 06 січня 2022 року, ОСОБА_2 12 березня 2022 року проведено перерахунок пенсії з 01 грудня 2019 року згідно нової довідки від 16 червня 2021 року № 33/36-926 та здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з датою надходження до боржника по 10 листопада 2019 року, а виплата нарахованої доплати до пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 31 березня 2022 року в сумі 121 004,09 грн підлягала виплаті ОСОБА_2 після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з Державного бюджету України. Також вказує, що до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на пенсію, а тому спірні правовідносини не допускають правонаступництва та відповідно – й заміну сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії. Також вважає, що необґрунтованою є вимога про стягнення з Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області судових витрат, а задоволення такої вимоги призведе до нецільового використання коштів Пенсійного фонду України.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення заборгованості, задоволено.                               
Стягнуто з Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь  ОСОБА_1 нараховану та невиплачену пенсію в розмірі 121004,09 гривень, що належала спадкодавцеві ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі відповідач Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить скасувати оскаржуване рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводами апеляційної скарги є вичерпаність ПФУ бюджетних коштів для погашення заборгованості з пенсійних виплат за 2021 рік за рішеннями суду, відповідачем виконані покладені судом обов`язки, проведено перерахунок пенсії згідно нової довідки від 16.06.2021 № 33/36-926 про розмір грошового забезпечення перерахунку пенсії, здійснено погашення заборгованості за рішенням суду по 10 листопада 2019 року, а виплата нарахованої доплати до пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 31 березня 2022 року в сумі 121 004,09 грн підлягає виплаті ОСОБА_2 після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з Державного бюджету України. 
Також вказує, що виплату пенсії ОСОБА_2 як військовослужбовцю припинено з 01 квітня 2022 року у зв`язку з його смертю, тому згідно зі статтею 61 Закону України № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Посилаючись на ст. 1219 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на пенсію, відповідач зазначає, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва та відповідно – й заміну сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 121 004,09 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2023 року, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, що підтверджується актовим записом Першого відділу реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси свідоцтвом про одруження № 501 від 18 вересня 1999 року, на підставі чого вказаним органом РАЦС 27 жовтня 2004 року видано повторне свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 10).
За життя  ОСОБА_2  перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 420/18164/21 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_2 пенсії на підставі нової довідки № 33/36-926 від 16 червня 2021 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01 грудня 2019 року, виданої ДУ ТМО МВС України по Одеській області; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії, згідно нової довідки від 16 червня 2021 року №33/36-926 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої ДУ ТМО МВС України по Одеській області, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с. 11-17).
Згідно з довідкою (розрахунком) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 12 березня 2022 року про доплату (виплату, утримання) пенсії ОСОБА_2 до виплати за період з грудня 2019 до березня 2022 належить 121004,09 грн (а.с. 18).
11 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про виплату їй як дружині померлого ОСОБА_2 , яка проживала із ним разом з чоловіком на день його смерті, заборгованості зі сплати пенсії ОСОБА_2 на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року (а.с. 19).
Листом від 28 квітня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило ОСОБА_1 у виплаті нарахованої на підставі рішення суду заборгованості зі сплати пенсії ОСОБА_2 , оскільки вона не є стягувачем у справі № 420/18164/21 (а.с. 20).
З огляду на зміст свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 10 січня 2023 року, спадкоємцем ОСОБА_2 є його дружина - ОСОБА_1 , а спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з суми не отриманої в зв`язку зі смертю нарахованої доплати пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 31 березня 2022 року в сумі 121004,09 грн, яка належала спадкодавцеві та підлягала виплаті, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 1500-0505-8/134835 від 27 грудня 2022 року (а.с. 21).
Свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_1 є правовстановлюючим документом та не визнане у встановленому законом порядку недійсним.
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_3 нараховану та невиплачену пенсію у розмірі 121004,09 грн, суд із посиланням на застосування до спірних правовідносин сторін вимог ст. 328, 1216, 1219 ЦК України, ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виходів із обґрунтованості позовних вимог та їх доведеності належними доказами протягом розгляду справи.
Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не виключають застосування ЦК України про включення до складу спадщини нарахованої, але неодержаної спадкодавцем за життя пенсії, у разі відсутності у померлого членів сім`ї.
Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Відповідно до статті 1227 ЦК суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Таким чином, відсутність у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», прийнятому до ЦК України, норми, аналогічної тій, що передбачена у статті 1227 ЦК України щодо включення нарахованої, але неодержаної пенсії, до складу спадщини за відсутності членів сім`ї, не скасовує приписів статті 1227 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 243/2069/19.
Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі  № 286/3516/16-ц, провадження 14-95цс19).
Крім того, Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Оскільки з відповіді Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28 квітня 2022 року № 7584/5213/А-02/8-1500/22 вбачається, що ОСОБА_2 за життя нарахована та невиплачена пенсія на підставі рішення суду по справі № 420/18164/21, розмір якої відповідно до розрахунку того ж органу за період з грудня 2019 року по березень 2022 року складає 121004,09 грн, на які після смерті отримувача пенсії ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з таких сум і на яку позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суд, встановивши таке, вірно вважав, що позивачка як спадкоємиця за заповітом має право отримати такі виплати шляхом їх стягнення з відповідача.
Посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в апеляційній скарзі на вичерпаність ПФУ бюджетних коштів для погашення заборгованості з пенсійних виплат за 2021 рік за рішеннями суду, виконання відповідачем покладених судом на нього обов`язків з проведення перерахунку пенсії згідно нової довідки від 16 червня 2021 року № 33/36-926 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 та здійснення погашення заборгованості за рішенням суду по 10 листопада 2019 року, та неможливість виплати спірної доплати до пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 31 березня 2022 року в сумі 121 004,09 грн лише після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з Державного бюджету України є помилковим, оскільки законність і обґрунтованість судового рішення не може ставитися в залежність від порядку його виконання органом, на який законом покладено відповідний обов`язок.
Як помилковим є і довід апеляційної скарги про те, що згідно зі статтею 61 Закону України № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, оскільки, як йшлося вище, відсутність у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», прийнятому до ЦК України, норми, аналогічної тій, що передбачена у статті 1227 ЦК України щодо включення нарахованої, але неодержаної пенсії, до складу спадщини за відсутності членів сім`ї, не скасовує приписів статті 1227 ЦК України.
Довід скарги про те, що вимоги ст. 1219 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, право на пенсію, відповідач зазначає, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва та відповідно – й заміну сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, є помилковим власним тлумаченням вказаної норми заявником. Згідно практики Верховного Суду, зокрема його Великої Палати, законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі  № 286/3516/16-ц, провадження 14-95цс19). 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновки щодо застосування норм права, які викладені у судових рішеннях інших судів, ніж в постановах Верховного Суду, не є обов`язковими під час розгляду справи апеляційним судом у подібних правовідносинах.
Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог хоча і є правильним, однак суд помилково застосував положення ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до правовідносин сторін, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст. 376 ЦПК України).
Оскільки рішення суду підлягає зміні лише шляхом викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови – 07 листопада 2023 року.

Судді:                                М.В. Назарова 

                                                       В.А. Коновалова 

В.В. Кострицький