П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/21066/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,
суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Притуляка Валерія Миколайовича на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року (суддя Єфіменко К.С., м. Одеса, повний текст рішення складений 11.09.2023) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Притуляка Валерія Миколайовича, Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечка Дмитра Миколайовича про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов, стягнення збитків,-
В С Т А Н О В И В:
14 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до приватних виконавців Одеського виконавчого округу Притуляки В.М. та Колечка Д.М., в якому просив:
- поновити строк звернення до суду;
- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Притуляки В.М. щодо не відправлення Постанови НОМЕР_12 про відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню основної винагороди за виконавчим листом №523/1300/15-ц від 03.08.2021 р. на адресу: АДРЕСА_1 згідно вимог ст. 28 Закону "Про виконавче провадження";
- визнати протиправною та скасувати Постанову приватного виконавця Притуляки В.М. по ВП НОМЕР_13 від 10.02.2023 р. про відкриття виконавчого провадження;
- визнати як похідні від Постанови приватного виконавця Притуляки В.М. по ВП НОМЕР_13 від 10.02.2023 р. - "про відкриття виконавчого провадження" та скасувати Постанови від 10.02.2023 р. по ВП НОМЕР_13 приватного виконавця Притуляки В.М.: про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів ОСОБА_1 у розмірі 5507,69 доларів США та 9566,03 грн. та Постанову від 02.03.2023 р. про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідачів солідарно 212974,54 грн., які були протиправно стягнуті при виконанні Постанови по ВП НОМЕР_13 від 10.02.2023 р. про арешт коштів ОСОБА_1 у розмірі 5507,69 доларів США та 9566,03 грн. з рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 та переведених на рахунок приватного виконавця Притуляка В.М., згідно повідомлень від 01.03.2023 р. Приват Банку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача від 08.09.2023 року про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на його боці.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця Одеського виконавчого округу Притуляка В.М.:
- ВП НОМЕР_13 від 10.02.2023 р. "Про відкриття виконавчого провадження";
- ВП НОМЕР_13 від 10.02.2023 р. "Про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження";
- ВП НОМЕР_13 від 10.02.2023 р. "Про арешт коштів боржника";
- ВП НОМЕР_13 від "Про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження".
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 та приватний виконавець Притуляк В.М. подали апеляційні скарги.
Позивач в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його вимог про визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця Притуляка В.М. щодо не відправлення постанови НОМЕР_12 про відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню основної винагороди за виконавчим листом №523/1300/15-ц від 03.08.2021, та стягнення на його користь з відповідачів солідарно 212974,54 грн., з ухваленням нового рішення у відповідній частині про задоволення зазначених позовних вимог.
На обґрунтування апеляційної скарги щодо протиправності бездіяльності приватного виконавця Притуляка В.М. позивач зазначив, що П`ятий апеляційний адміністративний суд у справі №420/4608/23, визнаючи протиправною бездіяльність приватного виконавця Притуляка  В.М. щодо відправлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_14 від 10.02.2023 року констатував відсутність доказів направлення позивачу рекомендованим поштовим відправленням копії відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження у період з 10 лютого 2023 року по 13 лютого 2023 року (понеділок).
Також апелянт звернув увагу, що 12.02.2023 приватний виконавець Притуляк В.М. отримав на свою офіційну електронну пошту заяву ОСОБА_1 , підписану ЕЦП, і таким чином був ознайомлений з його номером телефону - НОМЕР_2 та офіційною електронною поштою, проте не виконав вимоги ч. 2 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та не відправив Постанови ВП НОМЕР_15 на офіційну електронну пошту заявника, перевіривши при цьому що ІНФОРМАЦІЯ_1 є офіційна електронна адреса ОСОБА_1 в ЄСІТС.
Висловлюючи незгоду з рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь позивача 212974,54 грн., що були протиправно стягнути при виконанні Постанови по ВП НОМЕР_13 від 10.02.2023 р. про арешт коштів ОСОБА_1 , апелянт зауважив, що практика Європейського суду з прав людини передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав). Отож, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідачі своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
В апеляційній скарзі приватного виконавця Притуляка В.М. ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції  з ухваленням нового рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в поновленні строків звернення до суду та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідача зазначається, що позивач пропустив десятиденний строк звернення до суду з даним позовом та наведені ним обставини не свідчать про пропуск вказаного строку із поважних причин. При цьому апелянт вважає, що повернення позову хоча і не перешкоджає повторному зверненню, але не є безумовною підставою поновлення строку, оскільки обрання способу захисту (апеляційне/касаційне оскарження ухвали про повернення позову, чи подання нового позову), є виключною прерогативою особи, що звертається до суду та ризики, пов`язані із цим вибором, лежать на стороні позивача.
Щодо висновків суду про скасування постанов приватного виконавця, апелянт зазначив, що це не є ефективним способом захисту порушеного права, а є створенням приюдиційного рішення суду для подальшого стягнення коштів із виконавців у судовому порядку. Що, на думку апелянта, є підставою для відмови у задоволенні позову. На думку апелянта, вимога про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження із виконання постанови про стягання основної винагороди (по відкритому на час розгляду справи провадженню) може бути задоволена виключно у наслідок задоволення вимоги про скасування самої постанови про стягання основної винагороди. Схожі висновки висловлені Верховним судом у постанові по справі №400/4863/20, де Суд уважає, шо "факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що фактично стягнута, а не суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.
Відтак, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404- VIII та підлягає скасуванню.
З урахуванням того, що підставою для прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2019 була постанова про стягнення виконавчого збору від 19.02.2019, яка визнана протиправною та підлягає скасуванню, постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2019 також є протиправною та її належить скасувати."
Отож, оскільки ОСОБА_1 не оскаржувалась та у судовому порядку не скасована постанова про стягнення основної винагороди від 27.08.2021, винесена приватним виконавцем ВО Одеської області Колечком Д.М., нема підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2023, винесеної приватним виконавцем ВО Одеської області Притуляком В.М.
Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданих скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08.02.2018 року по справі №523/1300/15-ц позов ПАТ "МТБ Банк" про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Марфін Банк суму боргу за кредитним договором №000591115 від 22.07.2008 року з додатковими угодами, станом на 02.03.2015 року, яка становить - 55 076,88 доларів США, що складає - 1529106,03 гривень за курсом НБУ на час здійснення розрахунку та 159657,10 грн., з яких: - 48630,67 доларів США, що складає - 1350139,13 грн. за курсом НБУ на час здійснення розрахунку заборгованість за кредитом; - 6446,21 доларів США, що складає - 178966,79 грн. за курсом НБУ на час здійснення розрахунку заборгованість за відсотками; - 44190,28 грн. пеня за прострочення тіла кредиту; - 93979,86 грн. пеня за прострочення відсотків по кредиту, 21486,96 грн. штраф. Також стягнуто сплачені і документально підтверджені судові витрати у розмірі - 3 654,00 грн. у рівних частках з кожного.
Постановою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 8 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 13.03.2002 р., Ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) та ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 26.02.1996 р., Ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ), солідарно з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_7 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 13.03.2002 р., Ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) та ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_8 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл., 26.02.1996 р., Ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ) на користь Публічного акціонерного товариства Марфін Банк (Одеська область, м. Чорноморськ, пр.-т Миру, 28, кор./рахунок НОМЕР_10 в НБУ, МФО 300001, код ЄДРПОУ 21650966), суму боргу за кредитним договором №000591115 від 22.07.2008 року з додатковими угодами, яка становить 55076 доларів США та 136507,96 грн., з яких: 48630,67 доларів США заборгованість за кредитом; 6446,21 доларів США заборгованість за відсотками; 44190,28 грн. пеня за прострочення тіла кредиту; 92317,68 грн. пеня за прострочення відсотків по кредиту.
Постановою приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечка Д.М. від 27.08.2021р. НОМЕР_16 відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №523/1300/15-ц, виданого 03.08.2021р. Суворовським районним судом м. Одеси щодо стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ Марфін Банк суми боргу за кредитним договором №000591115 від 22.07.2008 року з додатковими угодами, яка становить 55076 доларів США та 136507,96 грн.
Боржником у вказаній постанові є ОСОБА_1 .
Постановою приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечка Д.М. від 27.08.2021р. ВП НОМЕР_17 визначено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у розмірі 5507,69 доларів США та 13650,80 гривень.
Постановою приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечка Д.М. від 27.08.2021р. ВП НОМЕР_17 визначено стягнути з боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 2000 грн.
19.10.2021 р. ПАТ "МТБ БАНК" звернулось до приватного виконавця із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу зазначивши, що 18.10.2021 року позичальник ОСОБА_1 добровільно погасив заборгованість за кредитним договором №0005915 від 22.07.2008 р у розмірі 25000,00 доларів США, а залишок боргу за кредитним договором йому прощено.
Розглянувши зазначену заяву приватний виконавець Колечко Д.М. 21 жовтня 2021 року виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП НОМЕР_17.
У постанові виконавця зазначено, що під час примусового виконання рішення з боржника частково стягнута заборгованість за виконавчим документом та основна винагорода приватного виконавця. Залишок заборгованості за виконавчим документом складає 30076,88 долари США та 95660,21 гривень, залишок основної винагороди приватного виконавця: 3007,69 долари США та 9566,03 гривень (а.с. 32-34).
Постановою від 22.10.2021 р. про виправлення помилки у процесуальному документі від 22.10.2021 ВП НОМЕР_17 внесено виправлення у Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.10.2021 р. НОМЕР_16, зазначивши вірно залишок основної винагороди приватного виконавця у розмірі 5507,69 долари США та 9566.03 грн. (а.с. 35-36).
10 лютого 2023 року приватним виконавцем Одеського виконавчого округу Притуляком  В.М. винесено постанову ВП НОМЕР_13 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди №ВП НОМЕР_17, виданої 27.08.2021, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Колечка Д.М. нестягнутої основної винагороди приватного виконавця у розмірі 5507,69 доларів США та 9566,03 грн. (а.с. 41-42).
Одночасно приватним виконавцем прийнято постанови ВП НОМЕР_13 про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с 56-57) та про арешт коштів ОСОБА_1 у розмірі 5507,69 доларів США та 9566,03 грн. (а.с. 43-44).
1 березня 2023 року з рахунку ФОП ОСОБА_1 у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" здійснено оплату на користь Притуляка В.М. в сумі 230077,38 грн. ВП НОМЕР_17, виданий 27.08.2021 (а.с. 37).
Того ж дня ФОП ОСОБА_1 повернуто надмірно стягнуті кошти за ВП НОМЕР_13 у сумі 17102,84 грн. (а.с. 38).
2 березня 2023 року приватним виконавцем Притуляком В.М. прийнято постанову №ВП НОМЕР_18 про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (а.с. 58-59).
Вважаючи протиправними постанови у виконавчому провадженні №ВП НОМЕР_18, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про їх скасування та повернення стягнутих на їх підставі коштів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції погодився з доводами позивача про протиправність оскаржених ним постанов приватного виконавця.
Водночас суд визнав необґрунтованими вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця Притуляка В.М. щодо відправлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_13 від 10.02.2023, оскільки з матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_13 вбачається направлення 13 лютого 2023 року позивачу рекомендованим поштовим відправленням копії відповідної постанови.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 212974,54 грн., які були протиправно стягнути при виконанні постанови приватного виконавця про арешт коштів ОСОБА_1 , суд виходив з того, що скасування постанови приватного виконавця є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у межах спірних правовідносин, оскільки статтею 287 КАС України не передбачено відновлення прав позивача шляхом втручання в майнові права відповідачів та стягнення коштів.
Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін колегія суддів зазначає наступне.
Щодо доводів апеляційної скарги приватного виконавця Притуляка В.М. стосовно пропуску строків звернення до суду ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом.
Так, частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, визначено статтею 287 КАС України, частиною першою та пунктом першої частини другої якої встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач був ознайомлений зі спірними поставами виконавця 6 березня 2023 року, але до суду з вимогами про їх скасування звернувся у серпні 2023 року, тобто поза межами десятиденного строку, встановленого пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлює стаття 123 КАС України, частиною третьою якої визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відтак вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.
Поновлення пропущеного строку для подання скарги відбувається виходячи із поважності причин його пропуску. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.
Вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.
Колегією суддів встановлено, що отримавши 6 березня 2023 року постанови приватного виконавця, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою від 20.03.2023 року про заявлення самостійних вимог на предмет спору по справі №420/4608/23 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до приватних виконавців Одеського виконавчого округу Колечка Дмитра Миколайовича, Притуляка Валерія Миколайовича, за участю третіх осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанов, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 27.08.2021 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в розмірі 5507,69 доларів США та 9566,03 грн. у виконавчому провадженні НОМЕР_17 та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка  В.М. від 10.02.2023 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_13 про стягнення основної винагороди приватного виконавця та Постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_13 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження; зобов`язати приватних виконавців повернути заявнику на його рахунок у Приват Банк 230077,48 гривень, які згідно повідомлення Приват Банку з його рахунку були переведені одержувачу.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2023 року у справі №420/4608/23 заяву ОСОБА_1 повернуто без розгляду.
28 березня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до приватних виконавців Одеського виконавчого округу Колечка Д.М. та Притуляка В.М., в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Притуляка В.М. щодо не зазначення у постанові НОМЕР_12 "про відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню основної винагороди за виконавчим листом №523/1300/15-ц від 03.08.2021 р." згідно з вимогами ч. 2 ст. 4 Закону №1404-VIII "Вимоги до виконавчого документа", "що мій обов`язок чи право стягнення основної винагороди приватного виконавця Колечка Д.М. є солідарним з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ", та не відправлення її по адресу АДРЕСА_1 згідно з вимогами ст. 28 Закону "Про виконавче провадження";
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 27.08.2021 про примусово стягнення з боржника - ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця в розмірі 5507,69 доларів США та 9566,03 грн у виконавчому провадженні НОМЕР_17;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. від 10.02.2023 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_13 про стягнення основної винагороди приватного виконавця;
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_13 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження;
- стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно з приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. 230077,48 гривень, які згідно з повідомленням від 01.03.2023 ПриватБанку з рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_11 були переведені одержувачу Притуляку В.М .
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 3 квітня 2023 року позов залишено без руху та роз`яснено скаржнику, що виявлені недоліки повинні бути усунені у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції визначив недоліки та спосіб їх усунення, а саме:
- не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин, які перешкоджали позивачу звернутись до суду у встановлений законом строк, з вимогами про оскарження постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича від 27.08.2021, внаслідок чого позивачу необхідно надати до суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.
- ч. 4 ст. 161 КАС України в частині надання до позовної заяви всіх наявних у позивача доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги: до позовної заяви не додані копії постанов приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича від 27.08.2021 та про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_13 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, які оскаржуються позивачем, та посилаючись в позовній заяві на постанову від 21.10.2021 р. ВП НОМЕР_17, постанову Одеського апеляційного суду від 17.02.2022 року, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2021 року у справі №420/1514/20, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 року, позивач не додав належним чином завірених копій зазначених доказів до адміністративного позову.
- ч. 3 ст. 161 КАС України в частині надання доказів сплати судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, внаслідок чого позивачу роз`яснений спосіб усунення недоліків позовної заяви, зокрема шляхом подання доказів сплати судового збору в розмірі 5487,31 грн. (1073,71 грн за одну вимогу немайнового характеру, 4413,71 грн. за вимоги майнового характеру) або доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення, відстрочення сплати судового збору.
На виконання вимог указаної ухвали позивач надав до суду заяву, в якій частково змінено позовні вимоги та викладено клопотання про поновлення строку звернення з адміністративним позовом. Проте, доказів сплати судового збору за подання позову у справі №420/6327/23 заявником до суду не подано.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2023 року, позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини другої статті 123 КАС України, оскільки останнім пропущений строк звернення до суду з відповідним позовом, а зазначені ним підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнано не поважними.
Ухвалою Верховного Суду від 1 серпня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у справі №420/6327/23.
13 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Європейський суд з прав людини наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).
Таким чином, ураховуючи поведінку позивача, яка була активною щодо захисту свого порушеного права і те, що в даній справі позивачем ставиться питання про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця від 10.02.2023р. та від 02.03.2023р., а звернувся він з даним позовом до суду 14 серпня 2023 року, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги приватного виконавця Притуляка В.М. про те, що пропуск строку звернення ОСОБА_1 до суду відбувся з неповажних причин.
Щодо доводів апеляційної скарги приватного виконавця з приводу відсутності підстав для скасування спірних постанов від 10.02.2023р. та від 02.03.2023р. у виконавчому проваджені ВП НОМЕР_13, то колегія суддів вважає наступне.
Так, приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України визначено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Приписами статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною першою статті 42 Закону №1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Відповідно до частин другої, третьої статті 42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Відповідно до частин другої, третьої та четвертої наведеної статті Закону, винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частина п`ята згаданої статті 31 Закону передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону №1403-VIII).
Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання статті 31 Закону №1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2016 року №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок №643).
Відповідно до пункту 19 Порядку №643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Аналіз положення частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону №1403-VIII дає підстави для висновку, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.
Крім того, пунктом 19 Порядку №643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 3 березня 2020 року у справі №260/801/19, від 10 вересня 2020 року у справі №120/1417/20-а, від 28 жовтня 2020 року у справі №640/13697/19.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2021 року ПАТ "МТБ БАНК" звернулось до приватного виконавця із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу зазначивши, що 18.10.2021 року позичальник ОСОБА_1 добровільно погасив заборгованість за кредитним договором №0005915 від 22.07.2008 р. у розмірі 25000,00 доларів США, а залишок боргу за кредитним договором йому прощено.
Розглянувши зазначену заяву приватний виконавець Колечко Д.М. 21 жовтня 2021 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_17 у зв`язку з тим, що боржником в повному обсязі погашена заборгованість за виконавчим документом.
На переконання колегії суддів закінчення виконавчого провадження за заявою стягувача не є заходом примусового виконання рішення, за допомогою якого приватним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питання щодо умов фактичного виконання виконавчого документа.
Слід враховувати, що вказані у виконавчому листі №523/1300/15-ц суми не були стягнуті з боржника безпосередньо приватним виконавцем у виконавчому провадженні, не були зараховані на рахунок приватного виконавця та в подальшому перераховані ним у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки, як це передбачено частиною першою та третьою статті 47 Закону №1404-VIII, відповідно до яких грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця та перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2023 року ВП НОМЕР_13, оскільки, враховуючи положення статті 31 Закону №1403-VIII та пункт 19 Порядку №643, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.
При цьому колегія суддів вважає неаргументованими доводи апеляційної скарги відповідача про те, що з огляду на не оскарження постанови про стягнення основної винагороди від 27.08.2021, винесеної приватним виконавцем Колечком Д.М., відсутні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2023, винесеної приватним виконавцем Притуляком В.М., оскільки винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди разом із постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця. Між тим, сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.
Існування такої постанови, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди, не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення (пункт 52 постанови Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №420/6845/18).
Ураховуючи встановлення судом протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.02.2023 року ВП НОМЕР_13, також підлягають задоволенню як похідні, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування постанов ВП НОМЕР_13 від 10.02.2023 року про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника та від 02.03.2023 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.
Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, не знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та прийняв рішення в частині задоволення позовних вимог, яке ґрунтується на належній юридичній оцінці встановлених обставин справи із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 212974,54 грн., які були протиправно стягнуті при виконанні постанови приватного виконавця про арешт коштів ОСОБА_1 , то колегія суддів вважає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2023 р. на підставі безпідставно відкритого виконавчого провадження ВП НОМЕР_13 з банківського рахунку позивача на ім`я Притуляка В.М. облік депозит.сум була здійснена оплата у розмірі 212974,54 грн. (а.с. 37, 38).
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина третя статті 22 ЦК України).
Частинами першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною першою статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно частини третьої статті 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.
У відповідності до частини першої статті 37 Закону №1403-VIII приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з положеннями частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
В аспекті відшкодування шкоди, заподіяної суб`єкту приватного права протиправним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, Суд убачає за необхідне звернути увагу на Рекомендацію №R(84)15 Комітету Міністрів державам-членам, пов`язану з публічною відповідальністю (прийнято Комітетом міністрів 18 вересня 1984 року на 375-му засіданні заступників міністрів) (Recommendation № R(84)15 on the Committee of Ministers to Memberstates Relating to Public Liability).
Зокрема, відповідно до принципів І та ІІ, визначених у Рекомендації № R(84)15, державам слід забезпечити відшкодування збитків, заподіяних діянням внаслідок відмови державного органу поводитись так, як це можна обґрунтовано очікувати від нього щодо потерпілої особи; слід забезпечити відшкодування, оскільки явно несправедливо дозволяти потерпілій особі самостійно нести шкоду, враховуючи наступні обставини: діяння не відповідає загальним інтересам, лише одна особа або обмежена кількість осіб зазнали шкоди, і шкода стала винятковим результатом вчинення такого діяння.
Ураховуючи обставини даної справи, колегія суддів вважає, що позивачем обрано ефективний спосіб захисту, який дозволить відновити його права та досягти бажаного результату у вигляді отримання матеріального відшкодування збитків, завданих незаконними діями та рішеннями приватного виконавця.
З огляду на це колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідачів солідарно на його користь 212974,54 грн. підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з приватного виконавця Притуляка В.М. на користь позивача безпідставно стягнутих коштів.

Водночас, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача в частині протиправної бездіяльності приватного виконавця Притуляка В.М. щодо не відправлення йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_13 від 10.02.2023, оскільки зазначене спростовується матеріалами виконавчого провадження НОМЕР_13, а саме списком згрупованих відправлень, прийняття яких засвідчено печаткою ПАТ Укрпошта (а.с. 180, 181). Посилання позивача в апеляційній скарзі на судове рішення у справі №420/4608/23, яким встановлено не відправлення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_14 від 10.02.2023 року (в іншому виконавчому проваджені) є безпідставними та неаргументованими.
Підсумовуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє часткове підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, тому є підстави для часткового скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з ухваленням нового рішення у відповідній частині.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відтак апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.
У відповідності до статті 139 КАС України судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 272, 287, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути з Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Притуляка Валерія Миколайовича на користь ОСОБА_1 212 974,54 грн., які були безпідставно стягнуті у виконавчому провадженні НОМЕР_19 з примусового виконання Постанови про стягнення з боржника основної винагороди №ВП НОМЕР_17 від 27.08.2021.
Апеляційну скаргу Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Притуляка Валерія Миколайовича - залишити без задоволення.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Приватного виконавця Одеського виконавчого округу Притуляка Валерія Миколайовича на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3193,50 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                І.П.Косцова

Суддя                                                                                Ю.В.Осіпов