ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/9136/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,        
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 р. (суддя: Неклеса О.М)  в адміністративній справі №160/9136/23  за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      В С Т А Н О В И В:

                ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр Пробації» Міністерства юстиції України щодо затримки розрахунку з нею під час звільнення та не нарахування усіх належних їй сум при звільненні; зобов`язати Державну установу «Центр Пробації» Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити їй суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку усіх належних їй сум при звільненні, а саме: з дати звільнення - 06 жовтня 2022 р. по дату виплати - 30 березня 2023 р., з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
                В обґрунтування позову зазначила, що проходила службу в Державній установі «Центр пробації», з 06 жовтня 2022 р. була звільнена зі служби. Під час звільнення їй не була нарахована та виплачена грошова компенсація за недоотримане речове майно, виплата якої фактично здійснена лише в березні 2023 р., що свідчить про наявність підстав для нарахування та виплати їй відповідачем середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відповідно до приписів статті 117 КЗпП України.
        Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. 
    Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. Посилаючись на порушення норм матеріального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Скаржник вказує, що він здійснив всі можливі заходи для реалізації права позивача на виплату їй усіх належних сум при звільненні, зокрема в частині грошової компенсації за речове майно в сумі 1944,41 грн., а саме -  подав до Казначейства платіжне доручення №2988 від 21 листопада 2022 р. про виплату   ОСОБА_1 зазначеної грошової компенсації, однак даний платіж було поставлено в чергу як не першочерговий  у зв`язку з дією в Україні воєнного стану. В подальшому ним до Казначейства було надіслано платіжне доручення №164 від 20 січня 2023 р. про виплату  
ОСОБА_1 грошової компенсації за речове майно в сумі 1944,41 грн., яке було виконано тільки 30 березня 2023 р.  
               Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.
                Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
            Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно
до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд апеляційної інстанції здійснює перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
               Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної установи «Центр Пробації» Міністерства юстиції України від 30 вересня 2022 р. №457/к   ОСОБА_1 було звільнено зі служби з 06 жовтня 2022 р. на підставі  п.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням. Виплата їй усіх належних сум при звільненні, зокрема в частині грошової компенсації за речове майно була здійснена лише - 30 березня 2023 р. 
               Вважаючи вчинену відповідачем протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати їй суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до приписів статті 117 КЗпП України, позивачка звернулася до суду з цим позовом. 
               Ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції становив, що позивачці не було вчасно сплачено усі належні їй суми при звільненні, зокрема в частині грошової компенсації за  недотримане речове майно та дійшов висновку про наявність її права на виплату середнього заробітку за весь період такої затримки відповідно до приписів статті 117 КЗпП України, а саме: з дати її звільнення - 06 жовтня 2022 р. по дату фактичної виплати - 30 березня 2023 р. 
                   Колегія суддів зазначає наступне. 
              Статтею 116 Кодексу законів про працю України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 
             Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
                 Верховний Суд в постанові від 30 листопада 2020 р. у справі №480/3105/19 зазначив, що компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Таким чином, застосування, передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності, здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день звільнення.
          Разом з цим, для застосування правових наслідків, визначених статтею 117 КЗпП України, необхідним є встановлення вини роботодавця у порушенні строку здійснення розрахунку із працівником при звільненні останнього. 
                Державна  установа "Центр пробації" є  неприбутковою установою, що фінансується з Державного бюджету. Нею було надіслано до Державної казначейської служби України платіжне доручення №2988 від 21 листопада 2022 р. про виплату ОСОБА_1 компенсації за предмети речового майна в розмірі 1944,41 грн. (а.с.46 - зворот). Однак дана грошова компенсація не була включена Казначейством до переліку першочергових платежів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №590 від 09 червня 2021 р. В подальшому відповідачем повторно було надіслано  до  Державної казначейської служби України   платіжне доручення №164 від 20 січня 2023 р.  про виплату ОСОБА_1 компенсації за предмети речового майна в розмірі 1944,41 грн. (а.с. 47). Зазначена виплата фактично була здійснена   ОСОБА_1 - 30 березня 2023 р. (а.с.13).
         Колегія суддів вважає, що відповідачем порушено термін розрахунку з позивачем при звільненні, а саме - з  06 жовтня 2022 р. (день звільнення позивачки) по 21 листопада 2022 р. (день направлення відповідачем платіжного доручення до Державної казначейської служби України), і саме за цей час він має нести відповідальність, яка визначена статтею 117 КЗпП України. 
                Починаючи з 22 листопада 2022 р. по 30 березня 2023 р., затримка у виплаті належних позивачці сум відбулась не з вини відповідача, який  вчинив усі можливі заходи для забезпечення реалізації права ОСОБА_1 на отримання належних їй сум при звільненні. 
          Суд першої інстанції доводи відповідача  та надані ним докази на їх підтвердження залишив поза увагою, не встановивши дійсну причину несвоєчасного розрахунку із позивачкою. 
                  Зазначена обставина є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття  нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
              Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                   П О С Т А Н О В И В:

                  Апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України - задовольнити частково.
                  Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 р.  в адміністративній справі №160/9136/23  - скасувати та ухвалити нове рішення.
                 Адміністративний позов   ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
              Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України щодо затримки виплати ОСОБА_1  всіх належних  їй сум звільненні за період з 06 жовтня 2022 р. по 21 листопада 2022 р. 
             Зобов`язати Державну установу "Центр пробації"  Міністерства юстиції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1  середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні  за період з 06 жовтня 2022 р. по 21 листопада 2022 р. 
                  В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
               Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 листопада 2023 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до  частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.      
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук