ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року	Львів	Справа № 380/9712/23 пров. № А/857/18721/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Носа С. П.	
 	Кухтея Р.В.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Національної поліції в Житомирській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року (ухвалене у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Кузана Р.І., дата складання повного тексту рішення - не зазначена) у справі № 380/9712/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій та рішення протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій, суд- 

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив:
визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо компенсації йому в неповному обсязі частини невикористаної оплачуваної відпустки;
скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо нарахування та виплати компенсації йому за 3 (три) дня невикористаної відпустки в сумі 1497,96 грн;
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити йому частину невиплаченої компенсації за невикористанні 157 (сто п`ятдесят сім) днів оплачуваної відпустки, в сумі 164749,14 грн;
визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі;
скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо нарахування йому одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі, в сумі 101112,03 грн;
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити йому частину невиплаченої одноразової грошової допомоги, в сумі 113314,95 грн;
зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати й виплатити йому компенсацію за виплату компенсації невикористаної оплачуваної відпустки в неповному обсязі та компенсацію за виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі, з 31.01.2023 по день фактичного погашення заборгованості.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 за 2018, 2019, 2021, 2022 та 2023 роки.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні календарні дні відпустки за 2018, 2019, 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Визнано протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням премії виплаченої за період з 01.01.2023 по 30.01.2023 та з врахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Зазначає, що з наказу про звільнення № 43 о/с від 30.01.2023 р. вбачається, що відомості про виплату компенсації за невикористані відпустки за зазначені періоди в наказі відсутні. Вказує, що грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки законом не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Наголошує, що відповідачем відповідно до спеціальних норм нарахована компенсація пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення, тобто 30 основної, 15 дів додаткової за стаж служби в поліції, що не враховано судом першої інстанції під час прийняття рішення. Щодо позовної вимоги про не нарахування та невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, то апелянт зазначає, що вказана відпустка не належить до категорії щорічних, а отже на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток. Ця відпустка надається за календарний рік незалежно від відпрацьованого часу та має бути використана працівником протягом календарного року. Така відпустка, на думку апелянта, не замінюється грошовою компенсацією та у разі звільнення працівника, який має право на зазначену відпустку, за неї не виплачується грошова компенсація за дні невикористаної відпустки. Щодо вимоги про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі, то апелянт вказує, що відповідно до наказу від 19.01.2023 №90 «Про преміювання поліцейських та цивільного персоналу», ОСОБА_1 встановлена премія за січень 2023 року в розмірі 1% що становить 148,31 грн. Отже на момент звільнення позивач був забезпечений відповідно до вище вказаного наказу премією у розмірі 148,31 грн, однак судом вказаний факт залишений поза увагою. Відтак, відповідачем правомірно нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні. 
Позивач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідач подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якому не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Про розгляд апеляційної  скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» і ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. При цьому судом враховано, що положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затв. наказом МВС України № 260 від 06.04.2016, не зазначено за конкретно яку відпустку виплачується грошова компенсація.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні як основної, так і додаткових відпусток.
Що стосується додаткової оплачуваної відписки учасникам бойових дій, то суд із посиланням на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2019 за результатом розгляду зразкової справи №620/4218/18 (№Пз/9901/4/19) зазначив, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Відтак припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду та залишила рішення від 16.05.2019 без змін.
Оскільки відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати надається тривалістю 14 календарних днів на рік із прив`язкою до календарного року є щорічною, тому розрахунок повинен здійснюватись із 30 діб основної відпустки, 15 діб додаткової відпустки за стаж служби в поліції та 14 діб відпустки як учаснику бойових діб. Таким чином невикористана відпустка позивача за 2023 рік становить 5 діб.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд вважав, що для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанні календарні дні відпустки за 2018, 2019, 2021, 2022 та 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі, то суд зазначив, що станом на дату звільнення зі служби позивачу було нараховано та виплачено в складі грошового забезпечення премію в розмірі 13064,70 грн.
Водночас премія не була включена до складу грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні.
За таких обставин суд дійшов висновку про неправомірність дій Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування премії, а тому слід зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням премії, із врахуванням раніше виплачених сум.
Що стосується врахування у складі грошового забезпечення для обчислення спірної допомоги додаткової щомісячної винагороди, установленої позивачу на підставі Постанови КМУ від 28.02.2022 № 168, то суд зазначив, що додаткова винагорода в розмірі до 30000,00 гривень має тимчасовий характер (виплачується лише у період дії воєнного стану), а тому відсутні правові підстави для включення її до складу грошового забезпечення, з якого повинна обраховуватися одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_1 .
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за виплату компенсації невикористаної оплачуваної відпустки в неповному обсязі та компенсацію за виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі, з 31.01.2023 по день фактичного погашення заборгованості, то суд у задоволенні такої відмовив, вважаючи її передчасною.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що   ОСОБА_1 проходив службу у Національній поліції України.
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.07.2019.
Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.01.2023 № 43 о/с позивача, полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління поліції-начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 31.01.2023 з виплатою компенсації за 3 доби невикористаної відпустки за 2023 рік.
На день звільнення позивача стаж служби в поліції в календарному обчисленні становить 27 років 05 місяців 00 днів.
З долучених до справи витягів з наказу судом встановлено, що ОСОБА_1 :
- за 2015, 2016, та 2017 роки щорічні чергові основні та додаткові оплачувані відпустки із збереженням заробітної плати використав;
- за 2018 та 2019 роки відпустки не надавались;
- за 2020 рік щорічна чергова основна та додаткова відпустки не надавалися.
Відповідно до довідки Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 06.11.2020 №6853/12/1/21-2020, виданої підполковнику поліції ОСОБА_1 в тому, що він під час проходження служби в центральному органі управління поліції щорічну чергову основну відпустку за 2019 рік використав у кількості 02 дні, додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік не надавалася. Відпустка як учаснику бойових дій за 2020 рік надавалася.
Крім цього, з листа відповідача від 20.04.2023 слідує, що за період проходження служби в ГУНП в Житомирській області ОСОБА_1 , за 2020 рік використав 30 діб основної та 15 діб додаткової відпустки; за 2021 рік використав 26 діб основної відпустки, 04 діб основної та 15 діб додаткової відпустки не використані, відпустка як учаснику бойових дій використана; за 2022 рік 14 діб основної відпустки використані, 16 діб основної та 15 діб додаткової за стаж служби в поліції не використані, відпустка як учаснику бойових дій не використана.
Згідно з листом ГУ НП в Житомирській області від 13.04.2023 позивачу 28.01.2023 виплачено грошове забезпечення, яке складалося з посадового окладу 3250,00 грн, окладу за спеціальним званням 2400,00 грн, надбавки за стаж служби в поліції 2825,00 грн, надбавки за специфічні умови проходження служби 6356,25 грн, щомісячної премії 13064,70. Загальна сума грошового забезпечення склала 27895,95 грн.
Також 10.02.2023 позивачу виплачено додаткову винагороду згідно з Постановою №168 від 28.02.2022 в розмірі 3870,96 грн.
Вважаючи дії відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі протиправними, позивач звернувся до суду за судовим захистом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина 1 статті 24 Закону №504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 83 КЗпП України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 580-VIII).'
Згідно з частиною 1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до статті 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Статтею 93 Закону № 580-VIII встановлено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.
Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Положення Порядку та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішній справ України 06 квітня 2016 року №260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.
Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Абзацами 7-8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що нормами Закону № 580-VIII не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.
Так, відповідно до вже зазначених частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19. В подальшому підтриманий Верховним Суду у постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 520/12296/2020, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а, від 26 травня 2021 року у справі № 360/1362/20.
Що стосується додаткової оплачуваної відписки учасникам бойових дій, то в силу норм Законів «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про відпустки» ця відпустка із збереженням заробітної плати надається тривалістю 14 календарних днів на рік (тобто із прив`язкою до календарного року).
При вирішенні питання щодо надання позивачу компенсації за невикористані дні відпустки як учасника бойових дій суд обґрунтовано врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2019 за результатом розгляду зразкової справи №620/4218/18 (№Пз/9901/4/19), переглянутої Великою Палатою Верховного Суду та залишеною без змін, згідно якої касаційний суд дійшов висновку, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. При цьому суд вважав, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 за 2018, 2019, 2021, 2022 та 2023 роки.
Щодо аргументів скаржника про відсутність у наказі про звільнення № 43 о/с від 30.01.2023 відомостей про виплату позивачу компенсації за невикористані відпустки за спірні періоди, то на переконання суду апеляційної інстанції, не звернення позивача з рапортами про надання йому відпустки за спірний період та не зазначення кількості днів відпустки в наказі про звільнення, на переконання суду апеляційної інстанції, не позбавляє права позивача на отримання при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки, а тому аргументи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, нарахування грошової компенсації за невикористані відпустки є виключною компетенцією відповідача, тоді як суд не може перебирати на себе повноваження органу Національної поліції та втручатись в його дискреційні повноваження.
Щодо доводів апелянта в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в заниженому розмірі та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу частину невиплаченої одноразової грошової допомоги, то колегія суддів вказує на наступне.
Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 (далі - Порядок МВС №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 3 розділу І Порядку МВС №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1)посадовий оклад; 2)оклад за спеціальним званням; 3)щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Розділом VI Порядку МВС №260 визначена виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби.
Так, відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №260, поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до п. 6 розділу VІ Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
Як вбачається із матеріалів справи, станом на дату звільнення зі служби позивачу було нараховано та виплачено в складі грошового забезпечення премію в розмірі 13064,70 грн.
Водночас премія в розмірі 13064,70 грн не була включена до складу грошового забезпечення, з якого нараховувалась та виплачувалась одноразова грошова допомога при звільненні.
Посилання апелянта на те, що відповідно до наказу від 19.01.2023 №90 «Про преміювання поліцейських та цивільного персоналу», ОСОБА_1 встановлена премія за січень 2023 року в розмірі 1% що становить 148,31 грн., а тому на момент звільнення позивач був забезпечений відповідно до вище вказаного наказу премією у розмірі 148,31 грн, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказане питання було предметом розгляду Львівським окружним адміністративним судом у справі №380/9424/23.
Так, зокрема суд дійшов висновку, що «дії відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячної премії за грудень 2022 року та січень 2023 року у розмірі 88,089% грошового забезпечення є протиправними. Оскільки ОСОБА_1 у встановленому порядку набув право на отримання премії за січень 2023 року у розмірі 13064,70 грн., така премія йому була нарахована та виплачена, тому її відрахування за рахунок інших належних позивачу виплат є неправомірним та необґрунтованим».
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність дій Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування премії в розмірі 13064,70 грн, а тому правильно зобов`язав Головне управління Національної поліції в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням премії, із врахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року у справі №  380/9712/23 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос