УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 листопада 2023 року
м. Київ
Справа № 463/4444/21
Провадження № 51-6682ск 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2023  року,
в с т а н о в и в:
вироком Личаківського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року  
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, 
засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50  неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.На  підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_4 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень ОСОБА_4 06  березня 2021 року близько 19:30 год., перебуваючи на вул. Кільцевій, 2-В 
у м. Львів-Винники, під час словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_5 умисно наніс два удари ногою по правій нозі потерпілої. Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців на правій нозі, вказані тілесні ушкодження згідно з висновком експерта відносяться до легкого ступеня тяжкості.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, а  кримінальне провадження щодо нього за ч. 1 ст. 125 КК України закрити на  підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Так, засуджений вказує на те, що під час розслідування справи істотно порушено вимоги КПК України та його права як  підозрюваного, так і обвинуваченого. Зокрема, 07 квітня 2021 року оголошеного повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 125 КК України, цього ж дня продовжено строк досудового розслідування у справі, а відомості ж до ЄРДР у даному кримінальному провадженні внесено 07 березня 2021 року. 
З посиланням на ст. ст. 294, 295 КПК України, засуджений вказує на те, продовження досудового розслідування відбувається шляхом внесення слідчим відповідного клопотання прокурору, що у свою чергу тягне за собою винесення відповідної постанови, яка має бути підписана службовою особою. Стверджує, що під час виконання приписів ст. 290 КПК України захиснику та ОСОБА_4 було надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження, які містили непідписані постанови та інші процесуальні документи, зокрема клопотання про продовження строку досудового розслідування від 7 квітня 2021 року та постанову про продовження строку досудового розслідування від 7 квітня 2021 року. Враховуючи наведене, засуджений вважає, що продовження строку досудового розслідування проведено незаконно та з порушенням вимог ч. 6 ст. 110, ч. 3 ст. 295 КПК України, оскільки відповідні процесуальні документи не підписані слідчим та прокурором, а також порушено вимоги щодо внесення слідчим відповідного клопотання за п`ять днів до закінчення строку досудового розслідування та час вручення цього клопотання підозрюваному і його захиснику, які своєю чергою мають право подати відповідні заперечення. На думку засудженого, суди першої та  апеляційної інстанції, формально оцінили ці обставини, лише зазначивши, що ухвалою суду від 30 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження у зв`язку зі спливом строків досудового розслідування на момент скерування обвинувального акту до суду.
Крім того, засуджений зазначає, що суд, оцінюючи його показання, показання потерпілої та свідків не врахував ту обставину, що показання потерпілої суттєво відрізняються від показань свідків. Також засуджений вважає, що судом помилково взято до уваги висновок експерта № 269 від 09 березня 2021 року судово-медичного обстеження потерпілої.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі. 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до приписів ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою скаргу, засуджений ОСОБА_4 , окрім іншого, оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового слідства і  судового розгляду та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення, що, на його думку, призвело до незаконного постановлення щодо нього вироку та ухвали. Надаючи власну оцінку доказам, ОСОБА_4 по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПКУкраїнидо повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена. 
Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст.  23 КПКУкраїни на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексута яким надана правильна юридична оцінка.
Зокрема, висновку щодо вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , даних слідчих експериментів, проведених за участі потерпілої, свідків та засудженого, висновку експерта та інших доказів.
Так, потерпіла в судовому засіданні пояснила, що 6 березня 2021 року обвинувачений приїхав на побачення з донькою, яке мало тривати до 18:30 год. Після завершення зустрічі поруч з будинком на вул. Кільцева 2В у м. Винники, ОСОБА_4 несподівано напав на неї, вирвав дитину у неї з рук та почав тікати в  протилежному, від попередньому руху, напрямку. Вона зловила його за капюшон куртки та намагалась зупинити, поруч була молода пара, які були свідками конфлікту та допомогли зупинити обвинуваченого. Продовжуючи тримати чотирьохрічну дитину на руках, обвинувачений намагався втекти. Змушена була викликати патрульну поліцію, оскільки обвинувачений відмовився повернути дитину, яка була налякана та перебувала в стресовому стані. Під час описаних подій обвинувачений своєю правою ногою наніс три удари в її праву ногу. Після приїзду поліції вона звернулась із заявою про завдання їй тілесних ушкоджень. Під  час медичного огляду синці у неї виявлено над коліном та під коліном правої ноги. Зазначила, що удари було нанесено важким зимовим черевиком, в зв`язку з  чим вона відчула сильний біль та ледь втрималась на ногах. 
Крім того, потерпіла зазначила, що це вже не перший випадок завдання їй тілесних ушкоджень обвинуваченим, попереднє кримінальне провадження було закрито на  стадії судового розгляду в зв`язку з її відмовою від обвинувачення.
Свідок  ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що 6 березня 2021  року, у вечірній час, він з дружиною та двома дітьми проходив 
по вул. Кільцевій у м. Винники. Почув крик та плач жінки і дитини. Бачив, як обвинувачений ніс дитину на руках, за ним бігла жінка та плакала, він її відштовхував та наніс декілька ударів ногою по ногах потерпілої. Удари були нанесені в ділянку коліна, точно пам`ятає, що було не менше двох ударів. Він намагався допомогти, підійшов до вказаних осіб та зупинив обвинуваченого, взявши його за руку, сказав, що викличе поліцію.
Свідок ОСОБА_8 також повідомила суду, що 6 березня 2021 року у  вечірній час вона з чоловіком та двома дітьми йшли по вул. Кільцевій 
у м. Винники, почули крик, шум, плач дитини. Жінка кричала, що викрадають її дитину, мужчина тримав дитину на руках та намагався втекти. Жінка просила віддати дитину. Вона попросила чоловіка, щоб віддав дитину хоча б їй. Дитина дуже сильно плакала та кричала, жінка тягнулась до дитини, обвинувачений відхилявся та три рази наніс удар ногою в ділянку ніг потерпілої, а саме, на скільки вона пригадує, перші два удари наніс вище коліна, а третій нижче. Одразу після нанесених ударів потерпіла скрикнула, відійшла і присіла. Обвинувачений дитину не віддав та обіцяв віднести її додому, на прохання жінки вони їх супроводжували. Обвинувачений був взутий в зимові важкі черевики.
Відповідно до висновку експерта № 269 від 09 березня 2021 року у громадянки ОСОБА_5 при обстеженні у TП №1 м. Львова 07 березня 2021 року було діагностовано: «Забійні підшкірні гематоми нижньої третини стегна по передній поверхні і верхньої третини гомілки». На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої виявлено синці на правій нозі. Синці утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 06 березня 2021 року і відносяться до легкого ступеня тяжкості.
Заслухана в судовому засіданні експерт ОСОБА_9 вказаний вище висновок підтримала та пояснила, що експертиза була призначена постановою слідчого. Описані у підсумках висновку тілесні ушкодження локалізовано у частині тіла вказаній більш детально в описовій частині висновку. Експертне дослідження проводилось шляхом безпосереднього огляду потерпілої. Згідно з описовою частиною висновку під час огляду у ОСОБА_5 виявлено синець на передній поверхні правої гомілки, у верхній третині. На передньо-зовнішній поверхні, в  ділянці нижньої третини правого стегна, на межі з колінним суглобом є також синець.
Вказані докази судом першої інстанції покладено в основу судового рішення як такі, що у  своїй сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає. 
Крім того, аналогічні за змістом доводи засудженого ОСОБА_4 в частині доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину переглядалися в апеляційному порядку. Суд апеляційної інстанції перевірив доводи апеляційної скарги засудженого, надав мотивовану відповідь, навів докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначив підстави, з яких визнав їх необґрунтованими, зокрема й щодо висновку експерта та пояснень свідків.
Зокрема, апеляційний суд наголосив на тому, що показання потерпілої та свідків узгоджуються між собою та однозначно стверджують про нанесення обвинуваченим ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 ударів ногою по правій нозі, внаслідок чого у потерпілої виявлено вищенаведені тілесні ушкодження, що згідно з висновком експерта № 269 від 09 березня 2021  року відносяться до легкого ступеня тяжкості. Також судом акцентовано на тому, що експерт ОСОБА_9 підтримала висновок експертизи та зазначила, що експертне дослідження проводилось шляхом безпосереднього огляду потерпілої.
Також, як убачається з ухвали апеляційного суду, спростовуючи доводи засудженого про те, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, йому та захиснику були надані непідписані постанови та інші процесуальні документи, зокрема і про продовження строку досудового розслідування, колегія суддів зауважила, що вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки усі наявні в матеріалах справи процесуальні документи є підписаними прокурором та слідчим, з такими була ознайомлена сторона захисту, про що свідчать підписи обвинуваченого та його захисника. Вимоги ст. 290 КПК України щодо відкриття матеріалів стороні захисту виконані належно та жодних зауважень при проведенні даної процесуальної дії у сторони захисту до слідчих органів не було. І засуджений у касаційній скарзі не наводить доводів про те, що такі висновки суду є необґрунтованими.  
З приводу доводів засудженого про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку зі спливом строків досудового розслідування на момент скерування обвинувального акту до суду, апеляційний суд зазначив, що ухвалою суду першої інстанції від 30 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження. Відомості у  кримінальному провадженні про кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст.  125 КК України, було внесено 07 березня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021142050000389. Повідомлено про підозру у  вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_4 07 квітня 2021 року. До матеріалів справи прокурором долучено постанову про продовження строку досудового розслідування кримінальних проступків від 07 квітня 2021 року та витяг з ЄРДР, відповідно до яких убачається, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №  12021142050000389 від 07 березня 2021 року за ч. 1 ст. 125 КК України було продовжено у відповідності до вимог КПК України. Відтак, підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку зі спливом строків досудового розслідування колегією суддів апеляційного інстанції встановлено не було.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з чим, з огляду на вищезазначене, погоджується й колегія суддів касаційної інстанції.
На переконання колегії суддів касаційного суду, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , апеляційний суд дотримався вимог ст. 419 КПК України. 
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а  тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 02 серпня 2023 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                         ОСОБА_3