Постанова
Іменем України
 
05 грудня 2023 року     
                    
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/15173/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
 
головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В., 
за участю секретаря Ратушного А. В.,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_1 
 
на рішення Голосіївського районного суду м. Києва 
 
від 28 липня 2023 року
 
в складі судді Плахотнюк К. Г.
 
у цивільній справі №752/12665/22 Голосіївського районного суду м. Києва 
 
за позовом ОСОБА_2 
 
до ОСОБА_1 
 
про розірвання шлюбу
 
                                        У С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2022 року ОСОБА_2 , посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, в них відсутнє взаєморозуміння, відсутні спільні інтереси, вони втратили почуття любові та поваги один до одного у зв`язку з чим подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
 
12 квітня 2023 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила розірвати шлюб з ОСОБА_1 та після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище " ОСОБА_2 ".
 
Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 24 квітня 2023 року подав зустрічнну позовну заяву про розірвання шлюбу.
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 повернуто останньому, як таку, що не може бути об'єднана в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до                ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2023 року позов задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований                      19 червня 2015 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис №1266. 
Відновлено ОСОБА_2 її дошлюбне прізвище " ОСОБА_2 ".
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Як на підставу скасування рішення суду в апеляційній скарзі посилався на те, що вимоги позову    ОСОБА_2  взагалі не підлягають задоволенню, оскільки не можуть вважатися ефективним захистом, в зв`язку з тим, що:
 
вимоги позову не містять ідентифікаційних даних сторін по справі (наприклад, дати народження кожної сторони чи паспортних даних тощо); 
 
у вимогах позову       ОСОБА_2  зазначено неправильну процедуру оформлення шлюбу, а саме зазначено, що «шлюб укладений», - однак, шлюб не є договором і він реєструється, а не укладається;
 
вимоги позову         ОСОБА_2 містять неіснуючу інформацію про осіб, щодо яких зареєстровано шлюб, а саме зазначено, про те, що «шлюб укладений між      ОСОБА_2 і ОСОБА_1 », тоді як згідно інформації у свідоцтві про шлюб, цей шлюб було зареєстровано між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , яка лише після державної реєстрації шлюбу отримала прізвище ОСОБА_2 .
 
Вважав, що дотримуючись встановлених вимог процесуального та матеріального права, питання розірвання шлюбу могло бути вирішено лише на підставі його зустрічного позову, який судом було протиправно повернуто.
 
Також, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що суд першої інстанції не прийнявши до спільного розгляду зустрічний позов, порушив норми процесуального права. Крім того, в порушення норм процесуального права суд долучив до матеріалів справи недопустимий доказ - рішення суду м. Відень Республіки Австрія.
 
За наведених обставин, просив скасувати рішення Голосіївського районного суду                     м. Києва від 28 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи через свого представника ОСОБА_6 , що підтверджується звітом про доставку на електронну адресу останньої, зазначену в апеляційній скарзі, судової повістки, в судове засідання не з'явився (а. с. 211). Представник відповідача ОСОБА_6 також в судове засідання не з'явилася. Від відповідача або від його представника до суду не надходило клопотання про відкладення судового засідання із зазначенням поважної причини.
 
Позивачка теж в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується звітом про доставку на її електронну адресу, вказану в позовній заяві, судової повістки (а. с. 212). 
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їхніх представників.
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки.
 
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду зроблений на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів та відповідає вимогам закону, з огляду на наступне.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
 
З матеріалів справи вбачається, що сторони з 19 червня 2015 року перебували у шлюбі, який зареєстровано у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.                   В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.
Відповідно до ст. 105, 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. 
Відповідно до положень ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
В позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що в них з відповідачем відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного а тому подальше спільне життя із збереженням шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини. Також зазначила, що між ними відсутній спір з приводу місця проживання дитини.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін малолітньої дитини та відсутність спору щодо її місця проживання, у зв`язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.
Також, застосувавши положення ст. 113 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку для задоволення вимоги позивачки про відновлення її дошлюбного прізвища " ОСОБА_2 ".
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що позивачка обрала неефективний спосіб захисту, оскільки у вимогах позову неправильно зазначила оформлення шлюбу, вказавши "шлюб укладений", тоді як шлюб згідно сімейного законодавства реєструється; вимоги позову не містять ідентифікаційних даних сторін - дати народження чи паспортних даних тощо; вимоги позову містять неіснуючу інформацію про осіб щодо яких зареєстровано шлюб, а саме зазначено, що шлюбу укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тоді як під час реєстрації шлюбу прізвище позивачки було ОСОБА_2 , а не ОСОБА_2 .
Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки за приписами сімейного законодавства у разі встановлення судом обставин неможливості подальшого спільного життя подружжя та того, що збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, єдиним способом захисту права одного з подружжя є подання позову про розірвання шлюбу, з яким і звернулася              ОСОБА_2 .
Крім того, поняття ефективного способу захисту відповідач тлумачить на власний розсуд та фактично вкладає в це поняття незначні помилки при складанні позовної заяви, як то зазначення "шлюб укладено", а не "шлюб зареєстровано"; укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тоді як до реєстрації шлюбу прізвище останньої було " ОСОБА_2 ".
Щодо посилань скаржника на відсутність у вимогах позову ідентифікаційних даних сторін колегія суддів зазначає, що відсутність таких відомостей не є підставою для скасування рішення суду, зважаючи на те, що такі дані наявні в долучених до позовної заяви додатках.
Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з ухвалою суду про повернення зустрічної позовної заяви не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки за приписами статті 353 ЦПК України ухвала суду про повернення позовної заяви, в тому числі зустрічної, підлягає окремому оскарженню від рішення суду. Заперечення на ухвалу суду про повернення позовної заяви не включаються до апеляційної скарги на рішення суду, а відтак і не перевіряються судом апеляційної інстанції. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не звертався до суду з окремою апеляційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09.06.2023 про повернення зустрічної позовної заяви. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо безпідставного, на думку скаржника, повернення зустрічної позовної заяви теж не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Натомість колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції взято до уваги недопустимий доказ - рішення районного суду внутрішнього міста Відень з перекладом на українську мову, оскільки даний документ не відповідає вимогам законодавства щодо його оформлення та засвідчення. В той же час, колегія суддів, з огляду на всі вищевикладені обставини, вважає, що таке порушення судом норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи. До того ж, таке порушення судом норм процесуального права в розумінні ч. 3 ст. 376 ЦПК України не є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін з підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України         
 
                                                     П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий                                                                                        О. Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                     О. В. Желепа
 
                                                                                                               О. В. Немировська