ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 листопада 2023 року           справа №200/1617/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Казначеєва Е.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача – Дяченко Олексія Володимировича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/1617/23 (суддя в І інстанції Зеленов А.С.) за позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                     УСТАНОВИВ:

В квітні 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , надісланий на адресу суду через підсистему ЄСІТС “Електронний суд”, в якому позивач просив суд: 
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2014 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року у сумі 64 222 гривні 85 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4434 гривні 27 копійок в місяць у загальній сумі 182 153 гривні 66 копійок за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він з 11 грудня 2010 року по 20 березня 2019 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з якої був переведений до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), де проходив військову службу у період з 21 березня 2019 року по 01 серпня 2021 року. У період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 01 грудня 2015 року по 01 серпня 2021 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення.
У 2021 році було надіслано заяву до військової частини НОМЕР_2 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення, однак відповідачем була надана відповідь про відсутність заборгованості щодо виплати індексації грошового забезпечення перед позивачем.
У зв`язку із цим, позивачем було подано позов до Одеського окружного адміністративного суду (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101600403), у якому позивач просив суд:
визнати протиправними дії Військової частини  щодо застосування грудня 2015 року, як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно;
зобов`язати Військову частини нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно, із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, в сумі 85927,84 гривень, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу” затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини  щодо невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 20.03.2019 року включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4434,27 гривень, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року;
зобов`язати Військової частини нарахувати і виплатити щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4434,27 гривень за період з 01.03.2018 року по 20.03.2019 року включно, у сумі 56229,89 гривень, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103976168), яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2022 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103976168) залишено без змін, бездіяльність Військової частини  щодо не нарахування та не виплати позивачу  індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року  визнано протиправною. Зобов`язано Військову частину  нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
З метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_2 .
У відповідь на заяву позивача військовою частиною НОМЕР_2 надано відповідь, в якій зазначено, що виплата індексації грошового забезпечення у Державній прикордонній службі України проводиться військовою частиною з якої звільняється військовослужбовець та була позивачу проведена військовою частиною НОМЕР_1 .
Одночасно позивачем направлено заяву до військової частини НОМЕР_1 з проханням надати розрахунок виплаченої індексації грошового забезпечення при звільненні. Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь, в якій зазначено, що позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця грудень 2015 року та щомісячної фіксованої індексації 623,46 грн у загальній сумі 21704,99 грн.
Проте позивач вважає, що відповідачем при встановленні місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) не враховано пункти 5 та 10-2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 “Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення” (далі - Порядок №1078), як наслідок визначено неправильний базовий місяць (грудень 2015 року замість січня 2008 року) та нараховано індексацію грошового забезпечення в значно меншому розмірі.
За період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року позивачу виплачена тільки поточна індексація грошового забезпечення в сумі 7257,94 грн, яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103%.
Вважає, що відповідачем в порушення норм абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 “Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення” не виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року у фіксованій величині 4434,27 грн в місяць на загальну суму 182153,66 грн.
При розгляді справи №420/18233/21 питання правильності застосування базового місяця в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та правильності обрахунку індексації грошового забезпечення у фіксованій величині в період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року та розмір підвищення грошового доходу позивача внаслідок підвищення посадових окладів судом не досліджувалось, дане питання визнано передчасним.
Позивач вважає такі дії неправомірними, оскільки вони порушують його права та охоронювані законом інтереси. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/1617/23 закрито провадження у справі №200/1617/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії в частині наступних позовних вимог щодо: визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2014 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року у сумі 64 222 гривні 85 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44; визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 з невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4434 гривні 27 копійок в місяць у загальній сумі 182 153 гривні 66 копійок за період з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, вважаючи, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржену ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.                                                                                                              В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в даному випадку закриття провадження суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
          Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.                              Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.          
          Суд першої інстанції закриваючи провадження в частині вищезазначених позовних вимог дійшов наступних висновків.
          Судом встановлено, що у даній справі №200/1617/23 позивач, після отримання нарахованих та виплачених сум індексації грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року по справі №200/18233/21, заявив позовні вимоги: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2014 року та січня 2016 року як місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення – січень 2008 року у сумі 64 222 гривні 85 копійок із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4434 гривні 27 копійок в місяць у загальній сумі 182 153 гривні 66 копійок за період з 01 березня 2018 року по 01 серпня 2021 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 “Порядку проведення індексації грошових доходів населення”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
З аналізу складу сторін, змісту позовних вимог та підстав позовів у справах № 420/18233/21 та 200/1617/23 суд першої інстанції дійшов висновку про їх тотожність з огляду на наступне:
відсутня зміна матеріального змісту позовних вимог (предмету позову). Як було, так і залишилось зобов`язання нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення відповідно до норм Порядків №44 та №1078.
уточнення формулювання вимог з “фіксованої індексації” на “індексацію-різницю” не є зміною предмету позову, оскільки в абзацах 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, тобто сутність спору зберігається. 
Крім того, зміна суми в новому позові не вважається зміною предмета позову.
Не вбачає суд і зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (підстави позову), і вважає, що вони співпадають з тими, що викладено в попередньому позові.
При цьому відсутність певних обставин (наприклад, щодо визначення “базового” місяця) або доповнення новими штучними обставинами (наприклад, щодо виплати індексації урахуванням раніше виплачених сум) при збереженні в ньому інших первісних обставин не є зміною підстав позову.
Спірні періоди  співпадають частково, а саме у періодах з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року та з 01 березня 2018 року по 20 березня 2019 року включно.
Це свідчить про те, що спір у межах цієї справи виник з приводу виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21.
          Доводи, викладені у позовній заяві свідчать про незгоду позивача із виконанням відповідачем -  військовою частиною рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі №420/18233/21. Та з приводу  виконання даного рішення фактично спрямована вищевказана частина позовних вимог у адміністративній справі, що розглядається. 
При цьому, з відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень не вбачається, що позивачем у справі №420/18233/21 подавались заяви в порядку ст. 382, 383 КАС України та у матеріалах справи відсутні відомості про оскарження позивачем рішень, дій, бездіяльності органу державної виконавчої служби в порядку, визначеному статтею 287 КАС України.
Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.  
          З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне. 
          Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі у разі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
          Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.                                                                                 Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.                                                                                                     
Закриття провадження у справі в цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалено за результатами розгляду тотожного позову, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.                                                                       
Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 по справі №11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих самих підстав.                                                                                           
Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі закрити провадження у справі.                                                                                          
Слід зазначити, що під час розгляду справи №420/18233/21 було відсутнє порушення прав позивача в частині неправильно застосованого відповідачем коефіцієнту індексації при розрахунку індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січень 2008 року.
Враховуючи, що на момент розгляду справи №420/18233/21 позивачу ще не була нарахована індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та відповідачем не було зазначено який базовий місяць та сума індексації ним буде виплачена, то обставини, які досліджуються у справах №420/18233/21 та №200/1617/23 є різними, що унеможливлює ототожнення адміністративних позовів.                                                  
При викладених обставинах, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо закриття провадження в частині вищезазначених позовних вимог.
За таких умов, апеляційний суд приходить до переконання про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та наявне порушення норм процесуального права. 
Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.                                                  
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача – Дяченко Олексія Володимировича на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/1617/23 – задовольнити.                                                                                              
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі № 200/1617/23 – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.                                                                                                    
Повне судове рішення – 02 листопада 2023 року.                                                               
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів                                                                                            А.А. Блохін

                                                                                                              Е.Г. Казначеєв

                                                                                                              І.В. Сіваченко