ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 697/215/22
провадження № 61-10574 св 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Пророка В. В.,
суддів:          Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., 
 
учасники справи:
позивач	-	ОСОБА_1 ,	
представник позивача	
 	-	ОСОБА_2 ,	
відповідач	-	ОСОБА_3 ,	
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,	
 	-	фізична особа - підприємець ОСОБА_4 ,	
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - фізична особа - підприємець ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної шкоди,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , якого представляє ОСОБА_2 , на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2022 року, ухвалене суддею Льон О. М., та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року, прийняту колегією суддів у складі Новікова О. М., Вініченка Б. Б., Нерушак Л. В.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.1.     У січні 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь шкоду, завдану неправомірними діями від дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) у сумі 195 874,59 грн, витрати пов`язані з оплатою проведення експертизи у сумі 1 200,00 грн, всього: 197 074,59 грн.
 
2.           Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля HYUNDAI SONATA (державний номерний знак: НОМЕР_1 ) (далі - автомобіль позивача). У жовтні 2021 року на підставі усного договору з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4 ), автомобіль позивача був переданий їй у користування (оренду). У свою чергу, право користування автомобілем позивача було передане нею ОСОБА_3 на підставі письмового договору суборенди від 30 листопада 2021 року № 2 (далі - договір суборенди від 30 листопада 2021 року), пункт 6.5. якого передбачає, що ОСОБА_3 несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, яка може бути завдана автомобілю позивача, та повинен відшкодувати пов`язані з цим збитки.
 
3.           06 грудня 2021 року о 14 годині 30 хвилин відповідач, керуючи автомобілем позивача та рухаючись по вулиці Ентузіастів у місті Каневі в районі будинку № 69 не вибрав безпечної швидкості і не врахував дорожню обстановку, у результаті чого здійснив ДТП - зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 (державний номерний знак: НОМЕР_2 ) та автобусом (державний номерний знак: НОМЕР_3 ). У наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
 
4.            ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність згідно із статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 грудня 1984 року № 8073-X (в актуальній редакції далі- КУпАП). Крім того, під час ДТП відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння, порушивши вимоги пункту 2.9.А ПДР, за що передбачена відповідальність відповідно до частини першої статті 130 КУпАП.
 
5.           Постановою Канівського міськрайонного суду від 13 січня 2022 року у справі № 697/2624/21 встановлено, що відповідач своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 та частиною першою статті 130 КУпАП - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна в результаті керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
 
6.           Внаслідок ДТП позивачу, як власнику транспортного засобу, завдано матеріальних збитків на суму 195 874,59 грн, що підтверджується звітом автотоварознавчої експертизи про незалежну оцінку визначення вартості матеріального збитку від 30 грудня 2021 року № 20111206/Ф (далі - експертиза від 30 грудня 2021 року), проведеною Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕРТПЛЮС» (далі - ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС»), за проведення якої позивач сплатив 1 200,00 грн.
 
7.           Отже, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь шкоду, завдану неправомірними діями від ДТП у сумі 195 874,59 грн, витрати, пов`язані з оплатою проведення експертизи від 30 грудня 2021 року, у сумі 1 200,00 грн, всього - 197 074,59 грн, а також понесені позивачем судові витрати у сумі 1 970,75 грн.
 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
 
8.           Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
9.           Суд першої інстанції мотивував своє судове рішення тим, що усний договір, укладений між позивачем та ФОП  ОСОБА_4 , та договір суборенди від 30 листопада 2021 року, укладений між ФОП  ОСОБА_4 та відповідачем, є нікчемними відповідно до статей 220 та 799 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (в актуальній редакції далі - ЦК України).
 
10.       З точки зору деліктних зобов'язань у контексті реалізації статті 22 ЦК України позивач не надав суду судове рішення, яке б підтверджувало, що є підстави для деліктної відповідальності відповідача, зокрема, що він винен у скоєнні відповідного ДТП, допустив адміністративне правопорушення.
 
11.       Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем у справі взагалі не зазначено та не надано суду доказів на підтвердження страхування автомобіля позивача, попри те, що договором суборенди від 30 листопада 2021 року передбачено, що переданий в суборенду автомобіль позивача повинен бути застрахований ФОП ОСОБА_4 (за її рахунок) до початку експлуатації цього автомобіля відповідачем - обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - ОСЦПВ). А відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в актуальній редакції далі - Закон про ОСЦПВ) у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У цьому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Це відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункти 35, 56-58). Також у цій постанові та постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц міститься правовий висновок, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором ОСЦПВ, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик, оскільки відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування за рахунок страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
 
12.       Апеляційний суд частково погодився з висновками суду першої інстанції та мотивував свою постанову тим, що предметом спору у цій справі є стягнення з винної у скоєнні ДТП особи матеріальних збитків за шкоду спричинену власнику автомобіля. В даному випадку деліктні правовідносини можуть бути поєднані із правовідносинами страхування.
 
13.       Оскільки судове рішення - постанова Канівського міськрайонного суду від 13 січня 2022 року у справі № 697/2624/21, яке підтверджує вину відповідача у скоєнні зазначеного вище ДТП, доступне для ознайомлення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, то це доказ, який має прийматися судом до уваги та досліджуватись у цій справі. Вина відповідача у ДТП доведена. Інформація з офіційних джерел є загальнодоступною, публічною та може бути застосована судом.
 
14.       Апеляційний суд із зазначенням додаткових постанов Верховного Суду (від 18 лютого 2020 року у справі № 522/1251/15-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц) послався фактично на ті самі правові висновки щодо особливостей відшкодування шкоди за наявності полісу ОСЦПВ, що й суд першої інстанції. Отже, суд першої інстанції правильно зазначив в оскаржуваному рішенні, що позивач не зазначив жодних обставин про страхування його автомобіля, про звернення до страховика з вимогою про відшкодування шкоди, про відмову страховика у виплаті із зазначенням підстав такої відмови, після чого у суду була б можливість покласти відповідальність в повному обсязі на заподіювача відповідної шкоди.
 
15.       Відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає лише тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Однак, у даній справі такі обставини апеляційний суд не встановив, відтак правові підстави стягнення збитків з відповідача відсутні, а висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильними.
 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
 
16.        ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля HYUNDAI SONATA (державний номерний знак: НОМЕР_1 ) чорного кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 14 липня 2021 року НОМЕР_4 .
 
17.       Згідно договору суборенди транспортного засобу від 30 листопада 2021 року № 2 ФОП ОСОБА_5 (Орендар) зобов`язується передати, а  ОСОБА_3 ( Суборендар ) прийняти у строкове платне користування легковий автомобіль, який перебуває у Орендаря на праві користування, згідно договору оренди. Марка, модель, державний номер, рік випуску, колір, номер кузова автомобіля, зазначаються в акті приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору.
 
18.       Відповідно до пункту 2.1 договору суборенди від 30 листопада 2021 року автомобіль позивача надається в оренду на строк 1 тиждень, термін якого починається 30 листопада 2021 року та закінчується 07 грудня 2021 року.
 
19.       Пункт 3.4 договору суборенди від 30 листопада 2021 року передбачає, що автомобіль, який передається в суборенду, повинен бути застрахований ФОП  ОСОБА_5 (Орендарем) полісом ОСЦПВ за її рахунок, а відповідний договір страхування повинен бути підписаний до початку експлуатації цього автомобіля згідно з умовами цього договору.
 
20.       Згідно із пунктом 6.5 договору суборенди від 30 листопада 2021 року, у разі знищення або пошкодження зазначеного автомобіля, ОСОБА_3 зобов`язаний відшкодувати ФОП ОСОБА_4 пов`язані з цим збитки незалежно від наявності чи відсутності вини ОСОБА_3 .
 
21.       Відповідно до акта приймання-передачі до договору суборенди від 30 листопада 2021 року ФОП ОСОБА_4 на виконання умов цього договору передала, а ОСОБА_3 прийняв технічно справний легковий автомобіль: марки HYUNDAI, модель: SONATA, державний номерний знак: НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5 , рік випуску: 2016, пробіг 149 525 км. Також згідно із цим актом одночасно з цим автомобілем ФОП ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_3 прийняв: комплект ключів та документи на цей автомобіль (сервісна книжка, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).
 
22.       З наданого позивачем звіту від 30 грудня 2021 року № 2021206/Ф про визначення вартості матеріального збитку вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля позивача станом на 06 грудня 2021 року (дата оцінки) становить 195 874,59 грн.
 
23.       Згідно із актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22 грудня 2021 року № ОУ-0000143 та розрахунком-фактурою від 20 грудня 2021 року № СФ-0000143, вартість виконаних робіт ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС» з надання зазначеного висновку (звіту) щодо визначення розміру відповідного матеріального збитку становить 1 200,00 грн, які були оплачені позивачем.
 
24.       З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постановою Канівського міськрайонного суду від 13 січня 2022 року у справі № 697/2624/21 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні 06 грудня 2021 року ДТП, під час його керування автомобілем позивача в стані алкогольного сп`яніння.
 
25.       Із офіційного сайту https://policy-web.mtsbu.ua/ апеляційний суд встановив, що станом на 06 грудня 2021 року (день ДТП) автомобіль HYUNDAI SONATA VIN-code НОМЕР_6 з державним номерним знаком НОМЕР_1 був застрахований в страховій компанії Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (далі -ТДВ «СК «КРЕДО»).
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
26.       У жовтні 2022 року ОСОБА_2 , який представляє ОСОБА_1 , через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
27.       Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року, крім іншого, задоволене клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження відповідних судових рішень та поновлений цей строк, відкрите касаційне провадження у справі за наявності підстав передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
28.       Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2023 року справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.
 
29.       17 листопада 2023 року справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
30.       З урахуванням змісту касаційної скарги ОСОБА_1 оскаржує зазначені судові рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (в редакції, чинній на момент вчинення відповідних процесуальних дій, далі - ЦПК України).
 
31.        ОСОБА_1 вказує на те, що, попри згадування у оскаржуваних судових рішеннях постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, суди попередніх інстанцій не врахували належним чином правові висновки, які у ній містяться, у контексті цієї конкретної справи. Зокрема, суди не звернули увагу, що відшкодування шкоди може бути покладене на її заподіювача, якщо у страховика згідно із Законом про ОСЦПВ не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування. Перелік таких випадків закріплений не лише у статті 37 Закону про ОСЦПВ. Наприклад, страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону про ОСЦПВ. Отже, не має значення для цієї справи обставина, чи був у дійсності застрахований автомобіль позивача чи ні, оскільки у разі заподіяння водієм автомобіля шкоди самому автомобілю у страховика не виникає обов'язку з відшкодування такої шкоди. Тому єдиним належним відповідачем у цій справі може бути лише  ОСОБА_3 - особа, яка керувала автомобілем позивача та заподіяла цьому автомобілю шкоду в результаті ДТП, яке відбулось з його вини.
 
(2) Позиція інших учасників справи
 
32.       Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву; пояснень) на касаційну скаргу не скористалися.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
33.       Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України).
 
34.       Глава 5 ЦПК України присвячена врегулюванню питання доказів та доказування. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
 
35.       Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (частина третя статті 82 ЦПК України).
 
36.       Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (згідно із частиною першою статті 110 ЦПК України).
 
37.       Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
 
38.       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга статті 367 ЦПК України).
 
39.       Підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у певних випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (згідно із пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
40.       Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частини перша та друга статті 400 ЦПК України).
 
41.       Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
 
42.       Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому під збитками розуміються, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (згідно із частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України).
 
43.       Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦПК України).
 
44.       У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).
 
45.       Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (частини перша та друга статті 799 ЦК України).
 
46.       Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
 
47.       Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частини перша та друга статті 1187 ЦК України).
 
48.       Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина перша статті 1192 ЦК України).
 
49.       Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).
 
50.       Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону про ОСЦПВ).
 
51.       Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (частина перша статті 5 Закону про ОСЦПВ).
 
52.       Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (частина перша статті 6 Закону про ОСЦПВ).
 
53.       Страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) (згідно із частиною першою статті 11 Закону про ОСЦПВ).
 
54.       У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону про ОСЦПВ).
 
55.       Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (абзац другий частини першої статті 28 Закону про ОСЦПВ).
 
56.       У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (частина перша статті 29 Закону про ОСЦПВ).
 
57.       Страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (пункт 32.2 статті 32 Закону про ОСЦПВ). Також статтею 37 Закону про ОСЦПВ врегульовані випадки, коли виникає право на відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
 
58.       Суди попередніх інстанцій не встановили підстави для того, щоб не приймати до уваги наданий експертний висновок про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля позивача станом на 06 грудня 2021 року (дата оцінки) у сумі 195 874,59 грн. Ця сума не спростована та проти неї інші учасники цієї справи у суді не навели обґрунтованих заперечень.
 
59.       Апеляційний суд встановив факт вини відповідача у скоєнні відповідного ДТП та завданні збитків позивачу.
 
60.       Не дивлячись на те, що у спірних правовідносинах не підлягає застосуванню частина перша статті 803 ЦК України, внаслідок встановленої судами нікчемності договорів найму та піднайму транспортного засобу, зазначене не звільняє відповідача від відповідальності на загальних підставах деліктних зобов`язань.
 
61.       Скаржник справедливо посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували помилково один аспект правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, та не звернули уваги, що відповідно до особливостей ОСЦПВ, характеру деліктного відшкодування у цій справі відповідно до встановлених ними обставин справи, застосуванню підлягав інший аспект відповідного висновку, а саме виключення, яке ним підтверджене на підставі Закону - відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ, можлива за умови, що згідно з цим договором або Законом про ОСЦПВ у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування. З цієї точки зору не важлива страхова сума полісу ОСЦПВ, виконання зобов'язань страховика за ним, оскільки вони стосуються інших потерпілих осіб. Обставини цієї справи підпадають під виключення, передбачене пунктом 32.2 статті 32 Закону про ОСЦПВ.
 
62.       Інших підстав, окрім тих, які ґрунтуються на помилковому застосуванні правових висновків Верховного Суду, викладених у його постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц,та його інших правових висновків у згадуваних постановах, які суди попередніх інстанцій застосували лише для уточнення характеру застосування (помилкового) зазначеного висновку щодо особливості відшкодування завданої шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ, суд апеляційної інстанції не встановив. Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду у частині встановлення помилок, здійснених судом першої інстанції.
 
63.       Враховуюче зазначене, оскаржувані рішення не відповідають вимогам статті 263 (законність і обґрунтованість судового рішення) ЦПК України та підлягають скасуванню. З урахуванням встановлених судами попередніх інстанції обставин справи, у Верховного Суду є достатні підстави для прийняття власного рішення у справі - задоволення позовних вимог.
 
64.       Оскільки майну позивачу була завдана шкода внаслідок протиправних дій відповідача, і така шкода не підлягає відшкодуванню страховиком за договором ОСЦПВ, тому збитки позивача підлягають стягненню саме з відповідача.
 
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
(2.1) Щодо суті касаційної скарги
 
65.       Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
 
66.       Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 ЦПК України межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (згідно із частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України).
 
67.       На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи, висновків судів попередніх інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_1 - скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити деліктні позовні вимоги позивача.
 
(2.2) Щодо судових витрат
 
68.       Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
69.       Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України). Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
 
70.       Позивач заявив клопотання про відшкодування йому понесених у цій справі судових витрат.
 
71.       Відповідно до квитанції № 0.0.2436301008.1 від 27 січня 2022 року позивач сплатив судовий збір за розгляд його позову судом першої інстанції у сумі 1 970,75 грн.
 
72.       Згідно із квитанцією від 03 серпня 2022 року № 0.0.2629912420.1 позивач сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги, визначений йому апеляційним судом, у сумі 2 956,00 грн.
 
73.       Відповідно до квитанції від 06 грудня 2022 року № 2532-2483-8641-6217 позивач сплатив судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 3 153,19 грн.
 
74.       Інших доказів своїх судових витрат позивач не надав суду. Інші учасники справи вимоги про відшкодування судових витрат у цій справі не заявляли.
 
75.       За результатом касаційного розгляду касаційна скарга позивача та його позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже, на відповідача покладається обов'язок з відшкодування позивачу понесених ним та доведених судових витрат: судові збори за розгляд позову у суді першої інстанції, за подання апеляційної та касаційної скарг.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
1. Задовольнити касаційну скаргу  ОСОБА_1 .
 
2. Скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року та заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2022 року.
 
3. Ухвалити у справі власне рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 197 074,59 грн.
 
4. Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) 8 079,94 грн на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору (за розгляд позову судом першої інстанції у сумі 1 970,75 грн, за подання апеляційної скарги у сумі 2 956,00 грн, за подання касаційної скарги у сумі 3 153,19 грн).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                    В. В. Пророк

                                                                                                                      А. І. Грушицький

                                                                                                                      С. О. Карпенко

                                                                                                                      І. В. Литвиненко

                                                                                                                      Є. В. Петров