Справа № 442/4908/23                                Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М. 
Провадження № 33/811/1651/23                                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката Тунського Андрія Романовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 9 жовтня 2023 року, щодо ОСОБА_1 , 
встановив:
       цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, і накладено на нього стягнення, у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.
       Згідно постанови, ОСОБА_1 , 11 липня 2023 року о 19 год. 50 хв. у м. Дрогобич по вул. Петра Сагайдачного, 136, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 316», НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Seat Leon», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. Водій ОСОБА_1 залишив місце ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Вказаними діями водій порушив вимоги п. 2.10а, 12.1, 13.1 ПДР України.
Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Тунський А.Р., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити постанову місцевого суду в частині накладення стягнення, застосувати до ОСОБА_1 штраф у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., окрім того просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 9 жовтня 2023 року, оскільки про час та місце розгляду справи він не був повідомлений, ознайомився з постановою місцевого суду 10 листопада 2023 року.
Наголошує, що з постановою суду першої інстанції не погоджується в частині накладення стягнення, оскільки таке є надмірно суворе. Місцевим судом не дотримано в повній мірі вимог закону, передбачених ст. 23, ч. 2 ст. 33 КУпАП.
Повідомляє, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи з дитинства, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, позбавлення права керування транспортним засобом ускладнить його пересування та отримання додаткового заробітку, він повністю визнав свою вину, місце ДТП залишив через переживання, проте після цього повернувся на місце події та визнав свою вину.
28 листопада 2023 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від адвоката Тунського А.Р., в якому він просить проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та клопотання сторони захисту про розгляд справи у їх відсутності, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника.
Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 участі в судовому засіданні, призначеному на 9 жовтня 2023 року, не приймав, про результат розгляду справи дізнався 10 липня 2023 року, коли отримав копію постанови, а виготовлення апеляційної скарги потребує значного часу, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 122-4 КпАП України передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Відповідно до ст. 124 КУпАП України, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Пунктом 2.10 А ПДР України передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Згідно із п. 12.1 ПДР України, передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Відповідно до п. 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП підтверджена дослідженими судом першої інстанції доказами, та у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
Аргументи сторони захисту, що місцевим судом під час розгляду справи не було дотримано вимог ст. 33 КУпАП, та обрано адміністративне стягнення, яке за своїм видом є несправедливим, не заслуговують на увагу апеляційного суду.
Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно із положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Як вбачається з матеріалів справи, при обранні ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, судом було враховано дані, на які, у тому числі, посилається і захисник, а саме дані про особу водія ОСОБА_1 та обставини справи.
Санкція статті 124 КУпАП є альтернативною та надає суду можливість накласти одне з видів стягнень, а саме штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від 6 місяців до 1 року.
Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Виходячи з практики застосування Європейським судом ст. 6 Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, його судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, при призначенні адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, місцевим судом враховано характер вчиненого адміністративного правопорушення (в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, окрім того водій залишив місце ДТП), яке на думку апеляційного суду є доволі небезпечним; данні про особу правопорушника, який не прибув до суд першої та апеляційної інстанції, залишив місце події.
Відтак, з метою попередження з боку ОСОБА_1 аналогічних правопорушень ПДР України, вважаю, що до останнього не доцільно буде застосовувати покарання у виді штрафу.
Та обставина, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи з дитинства, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою вину, не є безумовною підставою для зміни йому призначеного судом першої інстанції стягнення, адже в результаті дій водія ОСОБА_1 транспортним засобам завдано матеріальної шкоди, окрім того матеріали справи не містять даних, що водій відшкодував завдану шкоду.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 122-4, 124 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Тунського А.Р. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
поновити адвокату Тунському Андрію Романовичу строк на апеляційне оскарження постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 9 жовтня 2023 року.
Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 9 жовтня 2023 року, про притягнення  ОСОБА_1 доадміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Тунського Андрія Романовича, подану в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                           Партика І.В.