ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 листопада 2023 року           справа №200/287/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі № 200/287/23 (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

                                                  ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28 листопада 2022 року № 67912984 про накладання штрафу у розмірі 10200 гривень.
В обґрунтування позову зазначив, що державним виконавцем 28 листопада 2022 року винесено постанову про накладення штрафу на позивача за невиконання без поважних причин рішення суду від 10 серпня 2021 року у справі № 520/1625/21.
Однак, стаття 75 Закону України “Про виконавче провадження” передбачає відповідальність боржника за невиконання судового рішення без поважних причин. 
В даному ж випадку, у позивача наявні поважні причини невиконання судового рішення, а саме – звернення з заявами про роз`яснення до суду про порядок виконання судового рішення, в задоволенні яких позивачу відмовлено.
Між тим, в зв`язку з відсутністю роз`яснення порядку та способу виконання рішення суду у справі № 520/1625/21 накладення штрафу на позивача сил є протиправним, суперечить вимогам Закону України “Про виконавче провадження” та засадам справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Обґрунтування апеляційної скарги.
У позивача наявні поважні причини невиконання судового рішення у справі № 520/1625/21 – рішення є незрозумілим, що ускладнювало його виконання, тому позивач звернувся до суду з роз`ясненням порядку виконання рішення, проте отримав відмову.
Крім того, суд першої інстанції не врахував, що позивач не є розпорядником коштів державного бюджету України та фінансування забезпечення діяльності працівників прокуратури здійснює Офіс Генерального прокурора, до якого позивач звертався, як головного розпорядника бюджетних коштів, з листом про порядок та спосіб виконання судового рішення.
Також, судом першої інстанції не враховано положення абз. 15 п. 10-2 розділу 13 «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до кого забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на певних територіях.
В даному випадку позивач здійснює діяльність на території Краматорської міської територіальної громади, яка згідно з Переліком № 309 є територією можливих бойових дій та з 19.08.2022 примусове виконання судових рішень на цій території неможливе.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі № 520/1625/21 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Спеціалізованої прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду 10.08.2021 у справі № 520/1625/21, яка набрала чинності 10.08.2021, зокрема, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 по справі № 520/1625/21 скасовано. 
Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 24.02.2015 по 28.02.2018.
Харківським окружним адміністративним судом 17.11.2021 видано виконавчий лист № 520/1625/21 про зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 24.02.2015 по 28.02.2018.
15.12.2021 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. відкрито виконавче провадження ВП № 67912984 та зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів.
В зв`язку з невиконанням судового рішення у встановлений строк державним виконавцем 19.01.2022 прийнято постанову про накладення штрафу в розмірі 5100 грн на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Об`єднаних сил.
Листом від 08.02.2022 № 14-52 вих-22 позивач повідомив державного виконавця, що 21.01.2022 звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду за роз`ясненням порядку виконання постанови від 10.08.2021.
Також, не погодившись з постановою про накладення штрафу від 19.01.2022, боржник звернувся до суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року в адміністративній справі № 520/3534/22, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023, в задоволенні адміністративного позову Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови від 19.01.2022 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн відмовлено.
20.09.2022 державним виконавцем направлена до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Об`єднаних сил вимога про надання інформації про стан виконання рішення суду, про заходи, які вжиті на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконанні.
Вимога аналогічного змісту також направлялася державним виконавцем боржнику 24.10.2022.
Листами від 26.09.2022 № 14-135 вих-22, від 26.10.2022 № 07-205-вих-22, Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил повідомлено державного виконавця, що 21.01.2022 звернулася до Другого апеляційного адміністративного суду за роз`ясненням порядку виконання постанови від 10.08.2021, а також 22.07.2022 також звернулася за роз`ясненням порядку виконання судового рішення та станом на 26.10.2022 рішення Другим апеляційним адміністративним судом за заявою від 22.07.2022 не прийнято. Зазначене унеможливлює виконання рішення у справі № 520/1625/21.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2022 року заяву Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про роз`яснення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 по справі № 520/1625/21 повернуто без розгляду.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про роз`яснення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 по справі № 520/1625/21.
28.11.2022 державним виконавцем прийнято постанову про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 67912984, якою за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника - Спеціалізовану прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил штраф на користь держави в розмірі 10200 грн, яка отримана позивачем 11.01.2023 (вх.№ 180).
Станом на час звернення позивача до суду з позовом про скасування постанови від 28.11.2022 рішення у справі № 520/1625/21 не виконано.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем судове рішення не було виконано у встановлений державним виконавцем строк без поважних причин.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною першою статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Згідно з частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
За приписами частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За правилами пунктів 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону № 1404-VIII, за змістом частин першої - третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Згідно зі статтею 75 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.
При цьому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Судами встановлено, що станом на дату прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.
Станом на 18.11.2022 постанову Другого апеляційного адміністративного суду 10.08.2021 у справі № 520/1625/21 не виконано, чим порушено принцип обов`язковості судового рішення.
Спірна постанова про накладення штрафу державним виконавцем надіслана боржнику у встановлені законом строки і отримана боржником, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.
При цьому, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо посилання скаржника на подання заяви про роз`яснення судового рішення, яке підлягає виконанню, у зв`язку з його незрозумілістю, що є підставою для зупинення строку його виконання, оскільки за заявою позивача про роз`яснення судового рішення від 21.01.2022 судом заява залишена без розгляду ухвалою від 18.07.2022, а судовими рішеннями в адміністративній справі № 520/3534/22 відмовлено в задоволенні позову Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови від 19.01.2022 про накладення штрафу за невиконання судового рішення в розмірі 5100 грн.
При цьому повторне звернення позивача про роз`яснення порядку виконання судового рішення від 22.07.2022 до суду відбулося за аналогічними підставами, які зазначені і в заяві від 21.01.2022. При цьому позивачем не надано жодного доказу вчинення будь-якої дії, направленої на виконання рішення у справі № 520/1625/21, зокрема, надіслання бюджетного запиту до Офісу Генеральної прокуратури в проміжок часу з 19.01.2022 (накладення штрафу на позивача за невиконання судового рішення в розмірі 5100 грн) по 28.11.2022 (накладення штрафу в подвійному розмірі за невиконання судового рішення в розмірі 10500 грн)
З огляду на зазначене суд вважає, що викладені позивачем обставини не є поважними причинами невиконання рішення суду.
Суд звертає увагу, що формальний підхід до виконання судового рішення, як-то ведення переписки між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не можуть вважатися достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.
Суд не приймає доводи апелянта, що він не є розпорядником бюджетних коштів, оскільки апелянтом не надано жодного належного доказу виконання ним приписів законодавства та направлення кошторисів до розпорядника – Офісу Генеральної прокуратури, з включенням до них сум, необхідних для виплати ОСОБА_1 на виконання судового рішення.
Є неприйнятними посилання апелянта на положення абз. 15 п. 10-2 розділу 13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404, оскільки з огляду на обставини справи ці норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Крім того, ці доводи не зазначалися позивачем в позовній заяві та не були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, отже з огляду на приписи ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі “Горнсбі проти Греції”, п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі “Immobiliare Saffi” проти Італії”, заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).
Проблема невиконання остаточних рішень розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України”, а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.
Так, у пункті 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (д и в. рішення у справі “Сокур проти України” (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі “Крищук проти України” (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009).
Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.
Таким чином, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документа, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.
Принцип “res judicata” (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.
В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 271, 272, 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі № 200/287/23 – залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі № 200/287/23 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 20 листопада 2023 року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 20 листопада 2023 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                             А.В. Гайдар

                                                                                          І.В. Геращенко