Справа № 344/4460/23 
Провадження № 22-ц/4808/1282/23 
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
               суддів:                Луганської В.М., Баркова В.М.,
секретаря                Струтинської Д.В.,
з участю                 ОСОБА_1 , та представника відповідача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2023 року під головуванням судді Польської М.В. в м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про зобов`язання вчинити дії.
Позов обґрунтовувала тим, що з 01.10.2020 постачання теплової енергії здійснює відповідач, а до цього здійснювало ТОВ «Станіславська ТЕК». Рахунки від відповідача вона почала отримувати з новим особовим рахунком за теплоенергію, який не містить саме її прізвище, та з цього питання, питання щодо укладення договору та на підставі чого їй виписуються рахунки вона неодноразово зверталася до відповідача.
Оскільки її вимоги не було виконано, з червня 2022 року вона перестала оплачувати послуги за виставленим рахунком.
В подальшому на адвокатський запит відповідачем повідомлено, що прізвище не зазначається у зв`язку з дією законодавства щодо захисту персональних даних осіб.
Відповідач не хоче укладати з нею договір та не надав акти передачі від попереднього надавача послуг до нового надавача таких послуг. Окрім того, завищено суми наданих послуг за грудень 2022 року, січень 2023 року.
Посилаючись на викладене, а також те, що для оплати нею комунальних послуг необхідно надати їй документи, на підставі яких формувалися рахунки, укласти взаємовигідний сторонам договір, оформити належним чином особовий рахунок, з врахування заяви від 28.04.2023 про уточнення позовних вимог, просила зобов`язати ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»: надати документи на підставі яких виписувалися рахунки на адресу її квартири по АДРЕСА_1 та на підставі яких відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 закріплений за цією квартирою; зарахувати сплачені нею суми з 01.10.2020 за квартирою по АДРЕСА_1 та за її прізвищем, згідно свідоцтва на право власності; укласти з нею договір на постачання теплової енергії, який би був вигідний обом сторонам; підтвердити особовий рахунок НОМЕР_1 , закріплений за квартирою по АДРЕСА_1 документом, який складений на підставі документів, наданих нею і за її підписом, що підтверджуватиме власність до цього рахунку; визнати суму 1 121,20 грн за січень 2023 року правильною, беручи до уваги її розрахунок, та здійснити перерахунок за наступні місяці (лютий та березень 2023 року), взявши за основу січень 2023 року з розрахованою нею сумою 1 121,20 грн.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Зазначає, що нею була отримана будинкова книга із зазначенням її власником квартири. Івано-Франківським БТІ на неї був оформлений техпаспорт із зазначенням її власником квартири, і на основі нього вона переоформила договори на житлово-комунальні послуги на своє прізвище, які до цього були оформлені на її чоловіка. В подальшому договори на отримання житлово-комунальних послуг укладалися з нею, на її прізвище, ім`я та по батькові, і відповідно платіжні рахунки виписувалися на неї. Згідно свідоцтва на право власності, яке є у справі, вона має право укладати договори про надання комунальних послуг, як власник квартири.
Вона оплачувала комунальні послуги як власник квартири, бо вважала, що повинна це робити. Інших платіжних рахунків від іншого надавача послуг вона не отримувала. Але зараз вважає такі свої дії неправильними, оскільки її оплата за ці послуги може без її відома зараховуватися за третіми особами.
Судом першої інстанції не враховано вимоги Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та наказу «Про затвердження вимог до формування рахунків на оплату послуг»№23, затвердженого 31.01.2020, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 25.02.2020 за №202/34485, згідно яких особовий рахунок визначається договором про надання відповідних комунальних послуг. З нею не укладено договір, а також вона не підписувала документ, який би підтверджував її відношення до особового рахунку. Відповідач виписував на адресу квартири платіжні рахунки на оплату послуг без вказання в них будь-якого прізвища, не маючи права цього робити без укладеного із споживачем договору. Також відповідач не вказує, що укладав договір на постачання теплоенергії квартири з іншою особою. При цьому, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних основах.
Публічний договір був опублікований відповідачем на сайті 01.12.2021. Але публічний договір, який вона отримала від відповідача, був без підписів та печаток. До публікації цього договору, між ними не було укладено жодних договорів. Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на такі обставини, як і на те, що публічний договір, який діяв від 01.10.2017 не є таким, оскільки цей договір є з двостороннім підписанням сторін.
Вона від середини 2021 року перестала оплачувати ці послуги, так як була незадоволена неправдивими сумами за теплопостачання і не розуміла ситуацію з договором про надання послуг. З початком війни вона вважала, що з оплати боргу певна його частина піде на допомого ЗСУ, тому така оплата не означає, що вона погоджувалася з їх розміром та умовами.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача признати суму 1 121,20 грн за січень 2023 року правильною та зобов`язати здійснити перерахунок за лютий, березень 2023 року, взявши за основу січень 2023 року, вона надала суду порівняльну таблицю використаного об`єму тепла згідно показника лічильника з минулими роками, і за ідентичні місяці з попереднім надавачем послуг. Суд першої інстанції взяв за приклад об`єм використаного тепла січень 2019-2021 років, де об`єм спожитого тепла за січень 2019 року був вищий, в порівнянні з відповідачем. Але порівняно в інших місяцях об`єм використаного тепла в порівнянні з попереднім надавачем послуг були збільшені в 1,5-3 рази. 
В рахунку за січень 2023 року були вказані обсяги спожитої енергії, який відповідав тодішнім погоднім умовам. Але сума згідно даного рахунка становила 2 090,30 грн, що не відповідала цьому об`єму спожитої енергії, вказаному в рахунку. Коли вона звернулася до відповідача з цього питання, то отримала відповідь про вихід з ладу лічильника, але в той же день відповідний акт їй відмовилися надати. Судом першої інстанції не було враховано те, що вихід з ладу лічильника відображається в рахунку на оплату і відповідачем не було цього зроблено. 
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повному обсязі усі заявлені позовні вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» зазначає, що з 01.10.2020 ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» стало виконавцем послуг з надання послуг теплопостачання споживачам в будинку АДРЕСА_2 , тому автоматично вважається, що договір укладений з позивачкою та членами її сім`ї, які отримували та оплачували надані послуги.
Будинок за адресою АДРЕСА_2 обладнаний приладом обліку тепла. Цей прилад вийшов з ладу, згідно акта-припису 30.01.2023. Відповідно до акта від 16.02.2023 після ремонту та повірки встановлено лічильник.
Загальний обсяг теплової енергії на опалення будинку за грудень 2022 року визначено за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії. За січень 2023 року та три дні грудня 2022 року (29, 30, 31) обсяг теплової енергії, спожитої житловим будинком за адресою АДРЕСА_2 проведено розрахунковим методом, з врахуванням кількості днів подачі теплової енергії. Підстав для перерахунку за послугу постачання теплової енергії за грудень 2022 року - березень 2023 року немає.
Особові рахунки ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» складаються з 12 цифр, які містить код вулиці, код будинку, код квартири.
Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.
Оскільки, виконавцем послуг ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» стало з моменту надання послуг, то особовий рахунок НОМЕР_1 створено та закріплено за квартирою АДРЕСА_3 , із зазначенням власника ОСОБА_1 .
Згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.03.2017 № 464 та Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у виконавця немає обов`язку зазначати у рахунку на оплату комунальної послуги виключно прізвище, ім`я, по батькові споживача. Зазначатися може найменування або прізвище, ім`я та по батькові споживача, або абонентський номер споживача. Тобто, особовий рахунок закріплюється за квартирою, а не за особою. Нарахування проводиться на загальну площу квартири та власниками такої є чотири особи.
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.
Представник ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» вимоги апеляційної скарги заперечила, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.
Відповідно до ч. 1, 2, 3-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є споживачем послуг із централізованого опалення до квартири по АДРЕСА_1 , що підтверджується та визнається сторонами, зареєстрована у цій квартирі (а.с.19).
Згідно Свідоцтва про право власності на житло позивачка є співвласником квартири по АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності 4-м особам, в рівних долях (а.с.63). 
Згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.09.2020 №943 з 23.10.2020 Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води на житловий будинок по АДРЕСА_2 . 
Житловий будинок, в якому проживає позивачка, на час надання послуг був обладнаний приладом обліку тепла «Ultraheat» №68560538 та № 68560557 (а.с 76, 77, 57). 
Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі – Правила № 630), Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022) (далі – Правила № 830), Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування.
Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Як наведено у ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені права та обов`язки споживачів. 
Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ч. 2 ст. 7 цього Закону).
Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 цього Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно ч.1-2, 4 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.
З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором (частина 4 статті 13 в редакції з грудня 2020 року).
Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.
Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин.
Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.
Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір.
Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії).
У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:
плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;
плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. 
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
У відповідності до ст. 633 ЦК України публічним є договір в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.
Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).
Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 13 Правил № 830 надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.
Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
Публічний договір приєднання був опублікований відповідачем на сайті 01.11.2021 (а.с.39-46).
Матеріали справи не містять даних про надання пропозицій від співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та прийнятого рішення про вибір моделі договірних відносин.
Позивачка здійснювала оплату за надані послуги, зокрема у листопаді-грудні 2020 року, січні-листопаді 2021 року, березні-червні 2022 року, що також підтверджується наданими рахунками (а.с. 62, 151-154) 
Таким чином, з 01.12.2021 чинний договір - публічний договір приєднання, з моменту акцептування його споживачем, який також може бути розірвано у разі прийняття рішення співвласниками про зміну моделі договірних відносин відповідно до ст.14 закону (п.53 цього договору).
При цьому, попередньо на час набуття прав надавача послуг щодо будинку, де мешкає позивачка, у відповідача також діяв публічний договір від 01.10.2017 (а.с.94-95).
Крім того, з 12.06.2023 згідно акту про відключення будівлі, в т.ч. житлового будинку від зовнішніх систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_2 був відключений від зовнішніх систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) (а.с.165).
Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.
Виконавець або визначена власником (співвласниками) інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, формує та надає споживачу (його представнику) рахунки на оплату наданої комунальної послуги щомісяця.
Згідно п. 2 ч. 3 цієї статті закону рахунок на оплату комунальної послуги повинен містити, зокрема, таку інформацію - адресна інформація, найменування або прізвище, ім`я та по батькові споживача, або абонентський номер споживача, визначений договором про надання комунальної послуги, який дає згоду ідентифікувати споживача виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг. При цьому в рахунку обов`язково зазначаються і інші дані: найменування та платіжні реквізити виконавця комунальної послуги; період, за який здійснюється нарахування; загальна сума до сплати; обсяг спожитої теплової енергії; показання відповідних вузлів обліку; діючі ціни та тарифи на комунальні послуги; стан розрахунків споживачем за спожиту комунальну послугу, у тому числі заборгованість з оплати послуги (у разі її наявності), періоди, в яких виникла така заборгованість, відомості про обчислення її розміру, пільги/субсидії (у разі їх надання/призначення) тощо.
Згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 30.03.2017 № 464 від 30.03.2017 №464 в розрахунку за надані послуги зазначається інформація: адреса споживача, особовий рахунок, інформація надавача послуг, опалювальна площа, рік, Ггал,м куб, сума. 
Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.
Оскільки, виконавцем послуг ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» стало з моменту надання послуг, то особовий рахунок НОМЕР_1 створено та закріплено за квартирою АДРЕСА_3 .
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що за п.2 ч.3 ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» ним застосовується: адреса, до якої надається послуга та абонентський номер споживача, який дає згоду ідентифікувати цього споживача виконавцю – це особовий рахунок, до якого у базі даних прив`язано прізвище, ім`я та по батькові споживача – ОСОБА_1 , яка була платником послуг та за даними про неї від попереднього надавача ТОВ «СТЕК», а також інші обов`язкові дані щомісячного рахунку (інформація надавача послуг, опалювальна площа, рік, Ггал,м куб, сума).
Відповідно до п.2 ч.3 ст.8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який застосовував відповідач, рахунок сформований виконавцем (надавачем) послуг містить альтернативну інформацію: 1) адреса, 2) абонентський номер споживача, визначений договором про надання комунальної послуги, який дає згоду ідентифікувати споживача виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг.
Позивачка у заяві до відповідача від 20.06.2022 просила вказувати її прізвище, ім`я та по батькові, в іншому разі припинить оплату за отримані послуги, та просила письмово підтвердити хто є власником особового рахунку НОМЕР_1 , на що отримала відповідь 13.07.2022, що за даними з жовтня 2020 року (при передачі повноважень надавача послуг з теплопостачання) у квартирі АДРЕСА_3 зазначено власника (співвласника) ОСОБА_1 , а персональна інформація щодо споживача в самих рахунках не вноситься згідно вимог Закону України «Про захист персональних даних». (а.с. 6, 7). Сумніви позивачки про можливість зміни відповідачем самостійно її, як власника квартири, в якій зареєстровані окрім неї ще троє осіб, вона висловлювала і в інших зверненнях, а саме від 12.12.2022, запитом від 02.02.2022, 27.07.2022, 20.06.2022, 12.12.2022, 10.02.2023, про що надавалися відповіді (а.с.8-9, 10-12, 61, 98, 100-104, 107).
У наданих відповідачем довідках про оплату за опалення у квартирі АДРЕСА_3 за 2020, 2021, 2022, 2023 роки зазначено номер особового рахунку та прізвище позивачки ОСОБА_1 (а.с.109, 110, 151-154).
Згідно ч. 4-6 ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», інформація чи додаткова інформація зазначена в ч. 3 цієї статті може надаватися виконавцем як додаток до рахунка на оплату комунальних послуг та/або надаватися споживачам за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів. Зазначена інформація має надаватися також за зверненням споживача.
Судом встановлено, що згідно довідки за опалення за 2022 рік на 01.01.2022 у позивачки був нарахований борг в сумі 3 557,71 грн, який разом з нарахованими платежами за січень-лютий 2022 року, був нею сплачений у сумі 7 260,09 грн. у березні 2023 року (а.с.109).
Таким чином, позивачка як споживач погодилася з розміром цих платежів і їх оплатила. За червень 2022 року позивачці було нараховано 198,12 грн, які нею не були сплачені і, починаючи з цього часу, кошти за отримані послуги централізованого теплопостачання ОСОБА_1 вже не оплачувала. 
Станом на 01.05.2023 заборгованість за позивачкою визначена у сумі 9 521,62 грн., а на час припинення надання послуг відповідачем до всього будинку тобто на 12.06.2023 заборгованість позивачки становить 9 800,38 грн (а.с. 110, 154).
Внесені ОСОБА_1 по червень 2022 року платежі за послуги теплопостачання по особовому рахунку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 належним чином зараховані, що також підтверджується і довідкою відповідача по всіх платежах позивачки за весь період (а.с.164).
Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що не є доведеними порушення прав позивачки та вимоги позову надати документи на підставі яких виписувалися рахунки на адресу її квартири та на підставі яких відкрито особовий рахунок закріплений за цією квартирою, зарахувати сплачені нею суми з 01.10.2020 за цією квартирою та за її прізвищем, згідно свідоцтва на право власності, укласти з нею договір на постачання теплової енергії, який би був вигідний обом сторонам, підтвердити особовий рахунок документом, який складений на підставі документів, наданих нею і за її підписом, що підтверджуватиме власність до цього рахунку.
Права позивачки, як співвласника житла чи отримувача послуг, зміною та присвоєнням особового рахунку новим надавачем послуг (відповідачем) та не зазначення її прізвища та імені в самих щомісячних рахунках за наявності всіх інших даних щодо квартири, де вона проживає та до якої надаються послуги теплопостачання, особового рахунку тощо, не є порушені. Суд першої інстанції правильно зазначив про невідповідність правовстановлюючим документам доводів позивачки, що вона є одноосібним власником і тільки її прізвище має бути зазначено в договорі, який вона просить зобов`язати укласти, а також у наданих рахунках. Позивачка має право бути одноосібним споживачем, у разі проживання тільки її в цьому житлі. При цьому, будь-яких змін прізвища позивачки у ідентифікації наданої послуги до будинку по АДРЕСА_1 при формуванні електронної бази даних відповідачем судом не встановлено.
Доводам позивачки, які повторюються і в апеляційній скарзі, суд першої інстанції дав належну правову оцінку і встановив відсутність порушеного відповідачем права позивачки.
Не заслуговують на увагу посилання апелянтки, що особовий рахунок визначається договором про надання відповідних комунальних послуг, який з нею не укладений. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем, а фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. При цьому, апелянтка визнає, що публічний договір був опублікований відповідачем на сайті 01.12.2021 і вона ознайомлена з його змістом. Також позивачказ жовтня 2020 року як споживачка та співвласниця квартири  АДРЕСА_4  оплачувала відповідачу за нараховані послугиі на час набуття прав надавача послуг щодо будинку, де мешкає позивачка, у відповідача діяв публічний договір від 01.10.2017. Позивачка є співвласником квартири багатоквартирного будинку, співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, тому на такого споживача в порядку ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» поширюються умови індивідуального договору про надання комунальної послуги, який є публічним договором приєднання.
Не обґрунтованою є також позовна вимога про визнання суми 1 121,20 грн за січень 2023 року такою, що слід взяти за основу, і здійснити перерахунок за наступні місяці (лютий та березень 2023 року). Позивачка обґрунтовувала, що порівняно з попереднім надавачем послуг, суми в рахунках за опалення, згідно наданої нею порівняльної таблиці, збільшились вдвічі, а подекуди втричі, порівнюючи місяці січень-квітень 2019-2020 років та жовтень-грудень 2020 року, січень-квітень, жовтень-грудень 2021-2022 років, січень-лютий 2023 року (а.с.14, 58).
Аналізуючи надані позивачкою дані по обсягу спожитого тепла, убачається що, наприклад, за січень місяць 2019 року на квартиру позивачки розподілено 50.97 Гкал, 2020 року (де тільки з жовтня надавалися послуги вже відповідачем) – 41.6 Гкал, 2021року – 48.9 Гкал, 2022року – 43.25 Гкал та 2023року – 49.1 Гкал, інші місяці подібно. 
Щодо збільшення цін на теплопостачання, позивачкою надані суду дані про таке. За січень місяць 2019 року нею сплачено 1 894 грн., за цей же місяць 2020р. (де тільки з жовтня надавалися послуги вже відповідачем) – 1 468грн., 2021 року – 2 163грн., 2022 року - 2 114грн., і так за аналогією інші місяці. З цього убачається про збільшення ціни саме у 2021 році, але зменшення її у 2022 році в порівнянні з попереднім роком (а.с.14).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
У разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку, зазначеного в частині першій цієї статті, до відновлення його роботи або заміни комерційний облік здійснюється розрахунково відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, з урахуванням середнього споживання теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду.
Згідно п. 24 Правил № 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.
Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Відповідно до п. 34, 35 Правил № 830 рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.
Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
З 25 січня 2019 року набула чинності Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень.
Згідно Акта-припису від 30.01.2023 та Акта прийняття в експлуатацію вузла обліку теплоенергії від 16.02.2023 наявний в будинку лічильник вийшов з ладу і здійснено ремонт такого будинкового лічильника у січні 2023 року (а.с.76-77).
Загальний обсяг теплової енергії на опалення будинку АДРЕСА_2 , який визначено за допомогою вузла комерційного обліку теплової енергії, за листопад 2022 року (станом на 20.11.22) складав показник 1411.18 МВт, а станом на 29.12.22 – 1452.09 МВт, кількість тепла 35.18 Гкал (згідно абз.4,5 ч.2 розділу 1, п.12 р.4, п.4 р.11 Методики). Тому за січень 2023 року та три дні грудня 2022 року (а саме за 29,30,31 число) визначено відповідачем обсяг теплової енергії, та дораховано за грудень 2022 року (за 3 дні) 3.87 Гкал, за січень 2023р. нараховано 38.50Гкал, звідси підстав для перерахунку за послугу теплопостачання немає, а наданий позивачкою власний розрахунок не відповідає вимогам Методики.
На звернення позивачки від 16.02.2023 була надана детальна відповідь 16.03.2023, в якій відповідач обґрунтував нарахування за 3 дні грудня 2022 року, січень 2023 року коли було виявлено поломку та 15 днів лютого 2023 року (з дня, коли знято показники на вузлі комерційного обліку відповідної комунальної послуги по день встановлення лічильника після ремонту) (а.с.105-106).
З урахуванням наведеного, не заслуговують на увагу доводи апелянтки про неврахування судом першої інстанції її доводів щодо наявності підстав для перерахунку заборгованості за наступні місяці (лютий та березень 2023 року), взявши за основу січень 2023 року з розрахованою нею сумою 1 121,20 грн.
Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 серпня 2023 року залишити без зміни.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.М. Луганська
                                                                               В.М. Барков