ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1089/22  Номер провадження 22-ц/814/3883/23	Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Чемерис А.К. 
учасники справи:
позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
представник позивачів - адвокат Гонтар В.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Гонтар Валерія Миколайовича 

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2023 року, ухвалене суддею Зоріною Д.О., повний текст рішення складено - 29 травня 2023 року 

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_3 , про скасування усиновлення 

та за зустрічною позовною заявою виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, подану в інтересах дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2022 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про скасування усиновлення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі судового рішення, яке набрало законно сили, останніми усиновлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено її прізвище, ім`я та по батькові на « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Зазначали, що фактично з моменту усиновлення у них були певні проблеми з дитиною, такі як згризання нігтів, мастурбація, поїдання кіз з носа, негативне відношення до верхнього одягу та взуття, купання, миття голови, це супроводжувалося істериками і криками, однак вони сподівалися на припинення цих проблем з віком і тому приділяли багато уваги вихованню ОСОБА_3 , роз`яснювали правила поведінки. Разом з цим, дії позивачів не дали бажаного результату, внаслідок чого у 2016 році дитину було взято на облік дитячого лікаря психіатра. Зазначали, що вони, як батьки прагнули великих успіхів дитини, ще будучи у садочку віддали ОСОБА_3 до ДЮСШ з художньої гімнастики у вересні 2017 року, мріяли про вищу всесвітню відому художню школу Дірюгіних у місті Києві, щоб досягти олімпійських перемог, їздили на змагання, брали індивідуальні заняття з тренером, але їх зусилля були марні і донька покинула спорт, після чого стосунки між ними та донькою ще більш погіршилися. Позивачі посилаються також на той факт, що їх неодноразові спроби налагодити стосунки з дитиною такі як консультації з дитячим психологом та неврологом також не надали очікуваного останніми результати і дитина все одно прагне до відсутності контролю з боку батьків, відкрито демонструючи небажання отримувати піклування та виховання з боку позивачів, при цьому ігноруючи будь які зауваження зроблені останніми щодо її поведінки. На підставі викладеного, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд постановити рішення, яким скасувати усиновлення ними ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (після усиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), встановленого рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 квітня 2014 року, внести зміни до актового запису про народження від 01 березня .2013 №126, а саме: змінити записи про матір дитини із « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_6 », виключити запис про батька дитини - « ОСОБА_2 »; неповнолітню ОСОБА_3 (до усиновлення - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати під опіку органу опіки та піклування за місцем первинного обліку до її усиновлення.

17 жовтня 2022 року виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення останніх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що з квітня 2014 року на обліку служби у справах дітей Крюківської районної ради (на даний час Крюківської районної адміністрації) перебували малолітні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були усиновлені подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 квітня 2014 року. Як зазначали ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  у позовній заяві, протягом першого місяця проживання дітей в сім`ї виникали проблеми адаптаційного періоду, про що батьки повідомляли службу у справах дітей і останніми було ініційовано звернення до Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з проханням взяти сім`ю ОСОБА_9 під соціальний супровід з метою надання відповідної допомоги у зв`язку з можливістю скасування усиновлення. Відповідно до інформації Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, сім`я ОСОБА_9 перебувала під соціальним супроводом з 06.05.2014 року по 25.07.2014 року, після чого сім`я знята з соціального супроводу з позитивним результатом. Однак, у 2017 році відповідачі звернулися до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом про скасування усиновлення доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 вересня 2017 року позовні вимоги останніх було задоволено, а дитина передана органу опіки та піклування виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, при цьому, як наслідок, в сім`ї ОСОБА_9 залишилася одна усиновлена останніми дитина на ім`я ОСОБА_3 , стосовно якої на час розгляду справи в суді позивачі по первісному позову категорично заперечували можливість скасування усиновлення останньої, яка є рідною сестрою ОСОБА_8 , мотивуючи це тим, що люблять її та сприймають як рідну дитину. У березні 2022 року до служби у справах дітей звернулися ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  з повідомленням про наявність проблем у вихованні ОСОБА_3 , а саме поскаржились на відсутність взаєморозуміння з дитиною, напружені стосунки, відмову дитини навчатися, неслухняність та інші поведінкові розлади та зазначили, що дитина перебуває під наглядом дитячого лікаря психіатра, при цьому останні надали письмову заяву на адресу служби у справах дітей з проханням скасувати усиновлення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою попередження скасування усиновлення дитини службою у справах дітей була проведена особиста бесіда як з ОСОБА_3 , так і з батьками (усиновлювачами) останньої, під час якої дитина поводила себе врівноважено, іноді соромилась розповідати про свою негативну поведінку, підтвердила, що не хоче робити домашні завдання, бажає багато часу проводити з друзями на вулиці, пробувала з ними палити, були випадки, коли з гаманця у мами брала без дозволу гроші. Однак неодноразові бесіди із батьками, в тому числі з матір`ю ОСОБА_1 , позитивного результату не надали, остання зазначала, що вони з батьком дитини категорично налаштовані на скасування усиновлення, не розглядають можливість продовжувати корекційну роботу з дитиною та змінювати свій підхід до виховання останньої, оскільки не бачать в собі ресурсів для її подальшого виховання. На думку органу опіки та піклування, наведене вище свідчить про те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 фактично відмовляються від подальшого виховання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не бажають продовжувати дбати про стан її здоров`я, духовний та моральний розвиток, навчання, що свідчить про їх ухилення від виконання батьківських обов`язків і є за статтею 164 Сімейного Кодексу України обставиною для позбавлення останніх батьківських прав відносно малолітньої доньки із покладенням на останніх, передбаченого статтею 180 зазначеного вище Закону, обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а саме стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадбанку України. 

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_3 , про скасування усиновлення - відмовлено.
Зустрічну позовну заяву виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, подану в інтересах дитини ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 17.10.2022 року, і до досягнення дитиною повноліття, на особовий рахунок дитини у відділенні Ощадного банку України.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 17.10.2022 року, і до досягнення дитиною повноліття, на особовий рахунок дитини у відділенні Ощадного банку України.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 користь держави судовий збір в розмірі по 536 грн. 80 коп. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачами не доведено обставини про те, що поведінка дитини під час проживання в їх сім`ї змінилася настільки, що негативно вплинуло на взаєморозуміння в сім`ї, з приводу чого виникли конфліктні відносини та призвело до ускладнень стосунків між батьками та дитиною поза волею позивачів. На думку суду, встановлені у справі обставини вказують на те, що саме поведінка позивачів вплинула на їх стосунки з дитиною, зокрема, батьки (усиновлювачі) не вчинили достатніх дій та не приклали необхідних зусиль для налагодження гармонійних та сімейних відносин між ними та дитиною, порівнюючи останню із своїми рідними дітьми, з якими, як вбачається із пояснень позивачки під час судового розгляду, не мали будь яких проблем у вихованні, тому, у задоволені первісних позовних вимог про скасування усиновлення відмовлено. При цьому, судом першої інстанції визнано, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_3 її батьками (усиновлювачами) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки, на думку суду, у бажанні відповідачів вже вдруге скасувати усиновлення вбачається свідома відмова від дитини, що доводить факт умисного нехтування родиною ОСОБА_9 своїми батьківськими обов`язками стосовно усиновленої дитини. Відтак суд, враховуючи наявні докази поведінки відповідачів за зустрічним позовом, які беззаперечно свідчать про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, визнав позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такими, що підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Гонтар В.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги, а у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для позбавлення батьків їхніх батьківських прав щодо усиновленої ними дитини необхідно, щоб вони свідомо ухилялися від виконання батьківських обов`язків стосовно цієї дитини і були наявні об`єктивні і безсумнівні докази винної поведінки подружжя та їх свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно усиновленого, що шкодить такій дитині або не забезпечує її інтересів. Проте, як відповідачем за первісним позовом, так і позивачем за зустрічним позовом не надано суду жодного доказу, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не забезпечили необхідної уваги та догляду щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 та не вчиняли усіх необхідних дій щодо неї з метою її лікування та належного виховання. У той же час, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як батьки малолітньої ОСОБА_3 зробили усе можливе, щоб забезпечити її належне виховання, освіту та здоров`я, однак та на жаль це ніяких позитивних результатів для доньки не дало, її психічні розлади продовжують розвиватися, що унеможливлює її подальше знаходження у їх сім`ї. Вважає, що у найкращих інтересах дитини за обставин, що склалися, є необхідність надання ОСОБА_3 допомоги з боку дитячих психологів та соціальних педагогів через застосування комплексної програми реабілітації та реабілітації дитини, що на даний час є можливим лише у спеціалізованих дитячих закладах, де є відповідні фахівці, чого на даний час ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не в змозі самостійно забезпечити у домашніх умовах в силу незалежних від них причин. Зазначає, що скасування усиновлення малолітньої дитини ОСОБА_3 на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 238 СК України не суперечить закону та відповідає її правам і інтересам, враховуючи найкращі інтереси дитини, оскільки обставини, що склалися між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та усиновленою ОСОБА_3 із незалежних від їх волі причин, не дають змоги забезпечити стабільні та гармонійні умови проживання і виховання малолітньої ОСОБА_3 в сім`ї ОСОБА_9 . Крім того зазначає, що судом першої інстанції допущені процесуальні порушення, зокрема, при прийнятті до розгляду зустрічного позову від особи, яка не є учасником (відповідачем) позову первісного. 

У відзиві на апеляційну скаргу Служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області просять її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.04.2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 усиновили малолітніх ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після усиновлення прізвища, ім`я та по-батькові відповідно змінені на ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (згідно актових записів про народження) (т.1 а.с. 17,18).

22.04.2014 року було складено акт про вибуття дитини у сім`ю усиновлювачів, за змістом якого вбачається, що передана ОСОБА_1 , ОСОБА_2 дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здорова (т.1 а.с. 19).

Відповідно до інформації Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, сім`я ОСОБА_9 перебувала під соціальним супроводом з 06.05.2014 року по 25.07.2014 року з тих підстав, що протягом першого місяця проживання дітей в сім`ї виникали проблеми адаптаційного періоду, про що саме батьки повідомили службу у справах дітей. За час супроводу матері надавалась психологічна та соціально-педагогічна допомога в адаптації усиновлених дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . Сім`я знята з соціального супроводу з позитивним результатом.

Протягом 2015 - 2016 років сім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відвідувалась службою у справах дітей з метою перевірки умов проживання та виховання усиновлених дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . Порушень щодо утримання, виховання, проживання дітей виявлено не було. ОСОБА_8 та ОСОБА_3 мали все необхідне для повноцінного розвитку, забезпечувались харчуванням, одягом, взуттям, іграшками, засобами догляду тощо. Батьки повідомляли, що є певні проблеми в поведінці старшої доньки ОСОБА_8 , зокрема дрібні крадіжки, але батьки залучають психологів для надання допомоги у вихованні дитини, та докладають зусилля щодо корекції поведінки ОСОБА_8 , сприяють виправленню її поведінки. Скарг щодо проблем у вихованні молодшої доньки ОСОБА_3 з боку батьків не було.

07.11.2016 року після скарг батьків на непередбачуваний та дратівливий характер дитини у віці 3 років 6 місяців ОСОБА_3 , 2013 року народження, було встановлено діагноз: специфічні та емоційні розлади.

У період часу з 11.01.2017 року по 15.02.2017 року дитина пройшла курс лікування в дитячому психоневрологічному санаторію, була виписана з покращенням.

У 2017 році ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Автозаводського районного суду міста Кременчука з позовом про скасування усиновлення доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.09.2017 року позовні вимоги останніх було задоволено, а дитина передана органу опіки та піклування виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області.

21.03.2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до служби у справах дітей із заявою про скасування усиновлення другої дитини ОСОБА_3 , 2013 року народження, у зв`язку з тим, що дитина страждає на психічну хворобу, про що усиновлювач не знав та не міг знати (т.1 а.с. 34).

25.03.2022 року працівники служби у справах дітей здійснили вихід за місцем проживання усиновлювачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а також склали відповідний акт обстеження умов проживання.

Під час проведення обстеження встановлено, що у помешканні дотримані санітарно-гігієнічні та побутові умови проживання, квартира загальною площею 68 кв.м., складається з 3-х кімнат, обладнана необхідними меблями, електропобутовою технікою. ОСОБА_3 має окреме спальне місце, місце для підготовки домашніх завдань, є шафа для зберігання речей, в достатній кількості іграшки, шкільне приладдя. У помешканні проживають мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під час бесіди з батьками та малолітньою ОСОБА_3 з представниками служби у справах дітей спостерігалися напружені стосунки між батьками та дитиною, батьки скаржились на неслухняність доньки, відсутність бажання навчатися, дотримуватись правил поведінки, слідкувати за собою. ОСОБА_3 частково підтвердила скарги батьків, зазначила, що не любить їх, їй подобається бути безконтрольною. Також у звіті про умови про проживання та виховання усиновленої дитини, складеного під час відвідування, що зі слів батьків загострення відносин з дитиною відбулося з серпня 2021, дитина перебуває під наглядом дитячого лікаря психіатра з наявними специфічними поведінковими та емоційними розладами, фізично розвинута за віком, спостерігається шкільна та соціальна дезадаптація. Дитина навчається у Кременчуцькому ліцеї № 6 «Правобережний», спілкується з однолітками.

14.04.2022 року листом служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області позивачам за первісним позовом було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування усиновлення дитини.

26.08.2022 року з метою попередження скасування усиновлення дитини службою у справах дітей було направлено клопотання до Кременчуцького міського центру соціальних служб з проханням надати соціальну та психологічну підтримку сім`ї.

Відповідно до інформації, наданої Кременчуцьким міським центром соціальних служб від 29.08.2022 року, сім`я ОСОБА_9 відноситься до вразливої категорії населення. Відповідно до визначених потреб, родині було запропоновано соціальні послуги, зокрема, соціальну послугу психологічного консультування, від яких вона відмовилась. Станом на 29.08.2022 року сім`я ОСОБА_9 за соціальними послугами до Кременчуцького міського центру соціальних служб не зверталася.

Згідно відповіді КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» м. Кременчука від 13.04.2022 року та 02.09.2022 року, дитина ОСОБА_3 має хронічне захворювання, перебуває на диспансерному обліку у психіатра, невролога, щеплена за календарем. Медичні огляди проходять вчасно. Мати рекомендації лікаря виконує. Декларація про надання первинної медичної допомоги дитині укладена матір`ю з лікарем педіатром ОСОБА_15 .

Відповідно до інформації, наданої Кременчуцьким міським центром соціальних служб від 26.04.2022 року про проведену роботу з сім`єю ОСОБА_9 , відомо, що з метою складання оцінки потреб родину запрошено до Центру. Під час спілкування з батьками фахівцем центру з`ясовано, що вони є усиновлювачами молодшої доньки ОСОБА_3 , з якою наразі у них виникають складні взаємостосунки. В ході опрацювання оцінки потреб батькам та дитині були надані соціальні послуги інформування та консультування. Під час спілкування зі ОСОБА_1 було з`ясовано, що в їх родині переважає авторитарний стиль виховання, який проявляється у надмірному батьківському контролі, що унеможливлює розвиток самостійності дитини. Наслідком такого виховання є те, що донька ОСОБА_3 висловлює протести, починає грубити, втікати з дому. В ході діагностичного інтерв`ю з ОСОБА_3 з`ясовано, що дитина емоційно стабільна, ознак страхів та тривожності не проявляє, любить і цінує себе та власні потреби, шукає яскравих вражень, на недостатньому рівні сформовано інтерес до навчання та навички подолання труднощів. Дитина відкрито заявляє про небажання жити в родині і підкорятись вимогам батьків. Відповідно до визначених потреб сім`ї була запропонована соціальна послуга консультування, від якої ОСОБА_1 відмовилась, аргументуючи тим, що проблем у взаємостосунках з донькою не вбачає, при цьому, дорікаючи дитині у її небажанні жити в родині, про що надала відповідну заяву.

Відповідно до інформації Кременчуцького ліцею №6 «Правобережний» від 05.09.2022 року, ОСОБА_3 навчається у ліцеї з другого класу. Має досягнення достатнього рівня, навчається не в повну міру своїх можливостей, на уроках хоче постійно відповідати, але відповіді не обґрунтовані. Завдання виконує в залежності від настрою. Має задовільну зорову, слухову пам`ять. Дитина стисло і вибірково передає зміст почутого, висловлює власні погляди, підтверджує їх прикладами, визначає спільні властивості об`єктів. Особливий інтерес виявляє до уроків природничого циклу. ОСОБА_3 формулює дослідницькі проблеми, знаходить інформацію та систематизує її, пропонує різні способи використання об`єктів навколишнього світу. Має лідерські якості. Під час навчального процесу спостерігаються негативні поведінкові прояви: відволікання на уроку, кривляння, викрикування. На прохання вчителя реагує адекватно. Дитина із задоволенням малює та співає. За характером ОСОБА_3 весела, розсудлива, самостійна. Прагне спілкуватися, але обирає друзів таких, що будуть «корисними» для неї. Бере активну участь у класних справах. Правила поведінки знає, але не завжди виконує. Психологом ліцею була проведена разова консультація мами, метою якої стало надання підтримки в питаннях виховання доньки. Більше мама по допомогу не зверталась.

Відповідно до інформації КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» у м. Полтава від 13.09.2022 року, ОСОБА_3 у 2017 році пройшла курс лікування у дитячому психоневрологічному диспансері, виписана з покращенням. 03.02.2022 року проведено ЕЕГ дослідження, висновок: Помірні дифузні зміни біоелектричної активності головного мозку з ознаками дисфункції серединних структур. Відзначалися специфічні феномени у вигляді дизритмії. 02.08.2022 року консультована дитячим неврологом, діагноз: Специфічні емоційні розлади. Епісиндром. З березня 2022 року приймає карбомазепін. Як відомо з усних відомостей матері, останнім часом стан дівчинки погіршився, коли порушився сон, стала гуляти в небезпечних місцях, крала гроші, за собою не слідкувала, сперечалася з дорослими, не мала бажання навчатися. У зв`язку з чим, за наполяганням батьків, була направлена на лікування в денний стаціонар. Психіатрична допомога надавалася безкоштовно, було проведено обстеження психіатром, логопедом, психологом, дослідження ЕЕГ, ЕКГ. 31.08.2022 оглянута ЛКК, встановлено діагноз згідно МКХ-10: Змішані розлади поведінки та емоцій. Як показала динаміка перебігу розладу ступінь тяжкості: легко виражений з медикаментозною компенсацією в умовах стаціонару. Після проходження курсу лікування батькам було надано такі рекомендації: продовження лікування у психіатра дитячого амбулаторно та/або сімейного лікаря (педіатра); прийом рисперону під наглядом лікаря з подальшою корекцією лікування в залежності від перебігу психічного розладу дитини; корекційно-виховна робота, сімейна терапія, дотримання режиму праці та відпочинку. Під час лікування ОСОБА_3 потреби направлення її в інші лікувальні заклади не було.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі органу опіки та піклування від 13.09.2022 року є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 110).

28.09.2022 року рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було затверджено висновок органу опіки та піклування від 13.09.2022 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 11-117).

На підставі викладеного, судом першої інстанції встановлено, що у 2014 році родиною ОСОБА_9 було усиновлено дві малолітні дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 і вже у 2017 році за ініціативою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усиновлення старшої дитини ОСОБА_8 рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12.09.2017 року було скасовано. Зі змісту рішення суду встановлено, що підставою для скасування усиновлення стала наявність у дитини психічної хвороби, про що усиновлювачі не знали, і те, що між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов`язків.

При цьому, зі змісту позовної заяви, що є предметом даного судового розгляду, судом першої інстанції встановлено, що підставою для звернення позивачів до суду про скасування усиновлення вже другої дитини ОСОБА_3 , яка проживала в сім`ї усиновлювачів більше восьми років, є аналогічні обставини тим, що були встановлені зазначеним вище рішенням суду при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у 2017 році при скасуванні усиновлення старшої сестри ОСОБА_8 .

Також, суд першої інстанції звернув увагу на той факт, що перший огляд ОСОБА_3 лікарем психіатром відбувся майже за рік до цих подій, а саме 07.11.2016 року і саме тоді дитині був поставлений відповідний діагноз та пройдено курс лікування, який дав позитивний результат.

За викладених обставин суд першої інстанції не погодився із посиланням сторони позивача на визначену пунктом 2 частини 1 статті 238 СК України обставину як наявність у дитини психічної хвороби, про яку усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення, із врахуванням того факту, що, по перше: позивачі за первісним позовом у березні 2017 року ініціювали питання скасування усиновлення лише однієї дитини з посиланням на факт психічного захворювання останньої, при цьому на поведінку молодшої дитини та неадекватність її поведінки не скаржилися, хоча і були обізнані про психічні розлади останньої і по-друге: у період з 2015 року по 2021 рік повідомлень від батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 або інформації від інших установ, організацій щодо проблем у вихованні доньки ОСОБА_3 до служби у справах дітей не надходило, відповідно до звітів, складених службою у справах дітей Крюківської районної адміністрації, відповідно до графіків відвідування протягом 2015-2020 років дитина здорова, забезпечена всім необхідним для виховання та розвитку, розвинута згідно віку, стосунки з батьками сімейні, гармонійні, скарги щодо поведінки дитини з боку батьків відсутні.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стороною позивача за первісним позовом на підтвердження факту психічного захворювання дитини було надано наступні письмові докази: протокол обстеження ЕЕГ, проведених ЛЦД «Арніка Плюс» 03.02.2022 року, відповідно до якого у ОСОБА_3 відзначаються специфічні ЕЕГ феномени у вигляді дизритмії; консультативний висновок лікаря гінеколога ОСОБА_18 від 27.01.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_3 здорова; довідка про огляд лікарем неврологом приватної практики ОСОБА_19 від 14.09.2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_3 вогнищевої патології з боку ЦНС немає; консультаційний висновок дитячого лікаря-невролога ПП «Віком Мед-2» ОСОБА_20 від 26.03.2022 року, за змістом якого вбачається, що у ОСОБА_3 наявні специфічні емоційні розлади, епісиндром; довідку, видану 16.03.2022 року дитячим лікарем психіатром ОСОБА_21 відокремленого підрозділу - обласна консультативна психоневрологічної поліклініки зі стаціонаром №2 КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради», відповідно до якої дитина ОСОБА_3 отримує амбулаторну психіатричну допомогу у зв`язку з наявністю у неї специфічних поведінкових та емоційних розладів з наростаючою шкільною та соціальною дезадаптацією, вперше звернулися 07.11.2016 року зі скаргами на нестійкій настрій, непередбачену поведінку, стійку мастурбацію; за весь період медичного спостереження батьки багаторазово звертались за допомогою, проходили психологічне обстеження, ЕЕГ, дитина оздоровлювалась санаторно, стан погіршився з 2021 року, кинула тренування ДСШ, сформувалась звичка до брехні, відмова від навчання, зниження навичок по самообслуговуванню, стійка поведінка з викликом; виписки з медичної карти стаціонарного хворого, відповідно до яких вбачається факт перебування ОСОБА_3 , 2013 року народження, на стаціонарному лікування у психіатричному закладі в період часу 2021-2022 роках.

При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи сторони позивача за первісним позовом, що надані останніми медичні документи, які підтверджують факт перебування дитини на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, доводять погіршення психічного стану дитини, оскільки жоден із медичних документів не підтверджує зазначеної вище обставини, навпаки, усі висновки лікарів фактично констатують позитивні результати. Окрім того, судом першої інстанції також враховано і той факт, що знаходження дитини у психічному закладі було викликано не суспільною або медичною необхідністю, а було виключно ініціативою батьків останньої, що підтверджується листом КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» у м. Полтава від 13.09.2022 року.

Аналізуючи норму ст. 238 СК України щодо такої підстави для скасування усиновлення як наявність психіатричної хвороби, про яку не був обізнаний усиновлювач, суд першої інстанції визнав, що в даному випадку законодавець мав на увазі наявність генетичної хвороби у дитини, ознаки якої проявилися пізніше, що і повинна довести в судовому засіданні сторона, яка посилається на цю обставину як на підставу своїх вимог.

Разом з цим, суд першої інстанції визнав, що сторона позивача за первісним позовом не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної вище обставини, на яку останні посилаються як на підставу для скасування усиновлення, оскільки відповідно до наданих останніми письмових доказів вбачається, що вперше ознаки психічного розладу було виявлено у ОСОБА_3 у листопаді 2016 року, тоді як до родини ОСОБА_9 вона була передана будучи здоровою дитиною 22.04.2014 року, тобто ознаки психічного розладу у дитини було встановлено через 2 роки 6 місяців проживання дитини в сім`ї усиновлювачів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви про скасування усиновлення, визначений пунктом 3 частини 1 статті 238 Сімейного Кодексу України факт того, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, сторона позивача підтверджує листами бажань, складених малолітньою ОСОБА_3 під час відвідування дитячого психолога, за змістом яких остання висловлює бажання самостійно керувати своїм життям та діями і показами самих усиновлювачів, які зазначають про те що вони категорично налаштовані на скасування усиновлення, оскільки не бачать в собі ресурсів для її подальшого виховання і тому не готові проявляти терпіння та розуміння до поведінкових особливостей доньки.

З огляду на досліджені судом докази надані учасниками справи, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачами обставини про те, що поведінка дитини під час проживання в їх сім`ї змінилася настільки, що негативно вплинуло на взаєморозуміння в сім`ї, з приводу чого виникли конфліктні відносини та призвело до ускладнень стосунків між батьками та дитиною поза волею позивачів. На думку суду, встановлені у справі обставини вказують на те, що саме поведінка позивачів вплинула на їх стосунки з дитиною, зокрема, батьки (усиновлювачі) не вчинили достатніх дій та не приклали необхідних зусиль для налагодження гармонійних та сімейних відносин між ними та дитиною, порівнюючи останню із своїми рідними дітьми, з якими, як вбачається із пояснень позивачки під час судового розгляду, не мали будь яких проблем у вихованні.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 238 СК України, для скасування усиновлення, а саме, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_3 про скасування усиновлення малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід відмовити.

Щодо зустрічних позовних вимог про позбавлення усиновлювачів батьківських прав, суд першої інстанції зазначив, що у розумінні п.2 ч.1 ст. 164 СК України у цій справі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце не тільки коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, що є основою батьківського піклування дитиною, але й коли батьки, надаючи дитині житло та необхідне харчування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.

Як встановлено судом першої інстанції, родина ОСОБА_9 , які стали батьками дитини на підставі судового рішення, у подальшому, не бажають брати участь у вихованні та утриманні дитини, не бажають налагодити стосунки з дівчинкою, про що неодноразово заявляли як під час судового розгляду, так і під час спілкування з органами опіки та піклування та службою у справах дітей, що вбачається зі змісту висновку органу опіки та піклування від 13.09.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав.

Суд першої інстанції також встановив відсутність підстав для скасування усиновлення, які визначені у статті 238 СК України, на підставі належним чином оцінених доказів у сукупності з усіма обставинами справи.

Проаналізувавши встановлені обставини справи в частині зустрічних позовних вимог про позбавлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав та надавши їм правову оцінку, із врахуванням вище встановленого судом факту відсутності підстав для скасування усиновлення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків стосовно усиновленої ними дитини, оскільки на думку суду, у бажанні відповідачів вже вдруге скасувати усиновлення вбачається свідома відмова від дитини, що доводить факт умисного нехтування родиною ОСОБА_9 своїми батьківськими обов`язками стосовно усиновленої дитини.

За викладених обставин, враховуючи якнайкраще забезпечення інтересів дитини, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для позбавлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 батьківських прав відносно усиновленої малолітньої дитини ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із врахуванням матеріального стану відповідачів, що підтверджується наданими довідками про заробітну плату останніх, та перебування на утриманні останніх однієї неповнолітньої дитини та другої, хоча і повнолітньої, однак такої, що продовжує навчання у країні Словачини, суд першої інстанції визнав за необхідне стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в розмірі 1/6 частини заробітку останніх.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 32, 51 Конституції України, статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.

У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої, другої та шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 204/586/20 (провадження № 61-8871св21).

З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України передбачено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.

Так, у частині першій статті 238 СК України зазначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Згідно матеріалів справи встановлено та не заперечується учасниками справи, за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 квітня 2014 року подружжя ОСОБА_9 усиновили ОСОБА_7 (після всиновлення ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вісім років після усиновлення ОСОБА_3 проживала у сім`ї ОСОБА_9 .

Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей» від 15 лютого 2011 року № 3017-VI, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Отже, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2022 року у справі №343/1092/20 (провадження № 61-7355св21).

Отже, одним із головних критеріїв щодо забезпечення усиновленої дитини духовним та фізичним розвитком є сім`я. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на тому, що розвиток дитини, її виховання базується насамперед на сімейному вихованні.

Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні первісних позовних вимог про скасування усиновлення, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачами обставин про те, що поведінка дитини під час проживання в їх сім`ї змінилася настільки, що негативно вплинуло на взаєморозуміння в сім`ї, з приводу чого виникли конфліктні відносини та призвело до ускладнень стосунків між батьками та дитиною поза волею позивачів. Встановлені у справі обставини вказують на те, що саме поведінка позивачів вплинула на їх стосунки з дитиною, зокрема батьки (усиновлювачі) не вчинили жодних дій для налагодження гармонійних та сімейних відносин між ними та дитиною.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки згідно акту вибуття дитини у сім`ю усиновлювачів від 22.04.2014 року дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , здорова, і лише з віком почали виникати певні проблеми у поведінці ОСОБА_3 . У листопаді 2016 року ОСОБА_3 було встановлено діагноз: специфічні та емоційні розлади.

При цьому, після погіршення стосунків між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та усиновленою дитиною ОСОБА_3 усиновлювачі неодноразово зверталися до фахівців з метою встановлення причин неналежної поведінки ОСОБА_3 й надання допомоги щодо вирішення питання її психоемоційного стану, тобто батьки всіляко сприяли вирішенню конфліктних ситуацій між ними та дочкою, про які вони зазначали, звертаючись до суду із позовом про скасування усиновлення. Звернувшись у березні 2022 року до служби у справах дітей із заявою про скасування усиновлення та у подальшому до суду, подружжя ОСОБА_9 не відмовилися від ОСОБА_3 , вона проживає у сім`ї, вони продовжують виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дочки, дбають про її здоров`я, тобто несуть повну відповідальність за здоров`я та психоемоційний стан дитини до теперішнього часу.

З матеріалів справи вбачається, що сім"я ОСОБА_9 має власних 3-х дітей, які проживають та виховуються у їх сім"ї, на даний час старший син навчається за кордоном.

Також згідно матеріалів справи, дочка ОСОБА_3 виявляє бажання мати іншу родину, робити усе, що хоче вона, без контролю з боку батьків, гуляти, де вона захоче, бути головною, щоб її слухалися, що підтверджуться матеріалами проведеної бесіди з психологом (т.1 а.с. 171-173). 

З врахуванням викладеного, за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що у сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися стосунки, які унеможливлюють подальше спільне проживання ОСОБА_3 з батьками, у тому числі й виконання ними своїх обов`язків, що підтверджується тим, що позивачі за первісним позовом неодноразово зверталися до спеціалістів щодо стану здоров`я ОСОБА_3 та Служби у справах дітей з приводу ситуації, яка виникла у родини з усиновленою дитиною і лише коли були вичерпані всі способи для встановлення та налагодження нормального контакту з дитиною, позивачі були вимушені звернутися до суду із даним позовом.

Таким чином, оскільки між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, що у свою чергу суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання та може нашкодити, тому колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про скасування усиновлення помилковим та таким, що суперечить найкращим інтересам дитини на забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Щодо позбавлення усиновлювачів батьківських прав, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 242 СК України, якщо усиновлювач був записаний матір`ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, на підставі якої заявлено зустрічний позов, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки.

Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особливої уваги потребує вирішення питання позбавлення батьківських прав усиновлювачів, оскільки вони стали батьками внаслідок особистого волевиявлення на батьківство.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України) і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, за наявності вини в діях батьків.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів вважає, що будь яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про винну поведінку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо дитини, або даних про те, що до них раніше застосовувалися попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини за весь час проживання усиновленої ОСОБА_3 у родині, матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає, що виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування не довів належними та допустимим доказами, у відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що в діях присутня винна поведінка усиновлювачів, тому колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , а факт звернення з заявою про скасування усиновлення не свідчить про їх винну поведінку щодо малолітньої ОСОБА_3 .

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що також не підлягають до задоволення вимоги зустрічної позовної заяви щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на утримання дитини в розмірі по 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з кожного.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, вважає, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відсутні, оскільки факт позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. При цьому, позивачем за зустрічним позовом не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та їх винної поведінки. Зустрічний позов пред`явлено під час розгляду первісного позову.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 

Згідно п.3, 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права. 

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Гонтар В.М. підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову в повному обсязі та відмову у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Гонтар Валерія Миколайовича - задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 травня 2023 року - скасувати і ухвалити нове рішення. 

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_3 , про скасування усиновлення - задовольнити.

Скасувати усиновлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , малолітньої ОСОБА_4 (після усиновлення ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 квітня 2014 року у цивільній справі №5524/2933/14-ц.

Внести зміни до актового запису про народження №126 від 01 березня 2013 року шляхом поновлення відомостей до усиновлення дитини та виключити з актового запису відомостей про усиновлювачів, а саме: змінити записи про матір дитини з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_6 » та виключити запис про батька дитини « ОСОБА_2 ».

Малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (до усиновлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), передати під опіку органу опіки та піклування - виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

У задоволенні зустрічних позовних вимог виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, подану в інтересах дитини ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, всього у розмірі 1288,32 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2023 року.

СУДДІ:         А. І. Дорош                О. А. Лобов                        В. М. Триголов