Номер провадження: 22-ц/813/6763/23 
Справа № 496/4363/15-ц
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 лютого 2023 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

       У вересні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з вищеназваним позовом, зазначаючи, що між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №11326290000 від 03 квітня 2008 року, за яким надано кредит в сумі 74000,00 доларів США, еквівалентних по курсу НБУ на день укладення договору 373700,00 грн., під 14% річних протягом перших 30-ти днів з правом перегляду ставки, з кінцевим терміном погашення не пізніше 03 квітня 2015 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 03 квітня 2008 року, за яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. На момент смерті позичальника заборгованість становила 46477,23 доларів США, про що 29 вересня 2011 року повідомлено спадкоємців померлого через Біляївську державну нотаріальну контору Одеської області. З заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлого - ОСОБА_1 . Посилаючись на вказані обставини, прийняття спадщини після смерті померлого позичальника ОСОБА_2 . ОСОБА_1 , обов`язку спадкоємця боржника задовольнити вимоги кредитора в межах вартості одержаного в спадщину майна, часткове погашення спадкоємцем заборгованості, позивач ПАТ «УкрСиббанк» просив в рахунок заборгованості станом на 17 серпня 2015 року в загальній сумі 20507,23 доларів США та 170153,87 грн. за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 03 квітня 2008 року звернути стягнення на передане ОСОБА_1 в спадщину майно на користь ПАТ «УкрСиббанк» та стягнути судові витрати (т.1 а.с.2-5).
Рішенням суду від 27.05.2016 року в позові було відмовлено (т. 1 а.с195-198).
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.06.2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено частково. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 травня 2016 року в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно – змінено, виключено з мотивувальної частини рішення висновок суду про недоведеність отримання позичальником грошових коштів та про введення позичальника в оману з приводу наявності повноважень на видачу кредитів/проведення кредитних операцій з фізичними особами в іноземній валюті (т. 2 а.с. 156-159).
Постановою Верховного суду від 29 січня 2020 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 01 червня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 204-207).
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14 лютого 2023 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до  ОСОБА_1 про звернення стягнення на спадкове майно в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та пені – задоволено частково.
Звернуто стягнення на спадкове майно:
- квартиру АДРЕСА_1 ,
- автомобіль марки «RENAULT», модель «MAGNUM», 1997 року випуску, 
- автомобіль марки «VOLVO», модель «F12», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 
- автомобіль марки «MITSUBISHI», модель «PAJERO SPORT 3НГ», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 
- напівпричіп контейнеровоз марки «FREJAT», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 
- напівпричіп бортовий тентований марки «PRUЕHAUF», модель «ACKERMAN», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 
в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 03 квітня 2008 року у розмірі 20 507.23 доларів США та пені у розмірі 85 664, 07 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у сумі 3654,00 грн.
В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, АТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог щодо звернення стягнення на спадкове майно в рахунок заборгованості по пені у розмірі 84 489,80 грн скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Тобто рішення суду оскаржено лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені у розмірі 84 489,80 грн. В іншій частині рішення суду не оскаржено і тому в апеляційному порядку не переглядається.
У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси (Постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі №201/9898/19).
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.
Як вбачається з матеріалів справи позивач AT «УкрСиббанк» у поданій ним до Одеського апеляційного суду апеляційній скарзі в якості засобу комунікації зазначив адресу електронної пошти.
Як вбачається з довідки про доставку електронного листа з датою судового засідання на 12.12.2023 року на 14-00 г. доставлено до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_3 о 13-34-48 г.
Відповідач ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції зазначила номер оператора мобільного зв`язку та просила повідомляти її або поштою або на зазначений нею номер її телефоннного зв`язку (т.3, а.с. 104).
Відповідно до судової повістки-повідомлення, направленого за адресою проживання ОСОБА_1 , вони повернулися до апеляційного суду з відмітками про відсутність адресата за вказаною адресою.
Крім того, ОСОБА_1 отримала повідомлення про дату, час і місце судового засідання у додаток «Вайбер» на зазначений нею номер оператора мобільного зв`язку. Повідомлення суду доставлено 11.07.2023 року о 12-48-53.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 12.12.2023 року на 14-00 год. відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про причини не явки не повідомила, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявила та заяви про відкладення судового засідання не подавала.
Від представника AT «УкрСиббанк» надійшла заява про розгляд апеляційної скарги AT «УкрСиббанк» без присутності в судовому засіданні представника банку.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.І п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Усім зазначеним вимогам рішення суду у повній мірі не відповідає.
Задовольняючи позов частково, звертаючи стягнення на спадкове майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 03 квітня 2008 року у розмірі 20 507.23 доларів США та пені у розмірі 85 664, 07 грн. та відмовляючи у решті заборгованості по пені у розмірі 84 489,80 грн, суд першої інстанції виходив з того, що Банк, звернувся з даним позовом до суду у вересні 2015 року, після закінчення передбаченого п. 1.2.2 кредитного договору строку повернення кредиту не пізніше 03.04.2015 року, а тому пеня нарахована поза цим строком, а саме в період з 26.04.2015 року по 17.08.2015 року у розмірі 84 490,31 грн., не підлягає стягненню.
Колегія суддів виходячи з меж апеляційного оскарження, зокрема, що рішення оскаржується лише кредитором і лише щодо відмови у вимогах про стягнення пені у розмірі 84 489,80 грн. і що рішення суду апелянтом не оскаржується в іншій частині, а відповідачем не оскаржено взагалі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- 03.04.2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УКРСИББАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», та ОСОБА_2 уклали договір про надання споживчого кредиту №11326290000, за яким банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 74000,00 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 373700,00 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. Відповідно до пункту 1.2.2 договору Позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатком №1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1), але в будь-якому випадку не пізніше 03.04.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін. За користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,0% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці (пункт 1.3.1. договору). Згідно із пунктом 1.3.2. договору Сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2. Договору. Пунктом 1.3.4. договору визначено строк сплати процентів з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти. Пунктом 5.2. договору передбачено, що відповідно до законодавства України, зокрема статті 651 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що Банк згідно умов пункту 3.1. Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення, в тому числі, у разі порушення Позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим договором). Пунктом 4.1. розділу 4 «Відповідальність сторін» договору передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення грошових зобов`язань за кредитним договором, зокрема термінів повернення кредиту, банк має право вимагати від позичальника сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума заборгованості виражена у гривні або у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту простроченого платежу щодо суми валютної заборгованості, пеня нараховується за кожний день прострочення платежу. При цьому банк може використовувати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання передбаченого договором;
-додатковою угодою №1 від 3 квітня 2008 року до договору про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року, сторони, зокрема, погодили новий графік платежів та визначення сукупної вартості кредиту, тарифи банку тощо (т.1 а.с.107,108-111);
-для забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 03 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (після зміни найменування ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено 03 червня 2008 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Калашниковою Н.М. (т.1 а.с.112-113);
-за заявою від 03 квітня 2008 року №65 на видачу готівки ОСОБА_2 з поточного рахунку фізичної особи № НОМЕР_5 видано 74000,00 доларів США, еквівалентних 373700,00 грн. (т.1 а.с.94);
- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у віці 47 років (т.1 а.с.26);
-станом на 26 вересня 2011 року заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року становила 46477,23 доларів США;
-27 вересня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» подано до Біляївської районної державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців померлого ОСОБА_2 на суму заборгованості 46477,23 доларів США (т.1 а.с.27-28).
Спадкоємці сплачували частково кредитну заборгованість, тому згідно розрахунку за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року заборгованість станом на 17 серпня 2015 року рівна за кредитом 20507,23 доларів США, що по курсу НБУ станом на 17 серпня 2015 року рівно 446189,44 грн., та пеня у розмірі 170 153,87 грн. (а.с. 13-25);
-09 вересня 2015 року до суду подано позов до спадкоємця ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, отримане у спадщину, у розмірі заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №11326290000 від 3 квітня 2008 року, що станом на 17 серпня 2015 року рівна за кредитом 20507,23 доларів США та по сплаті пені в сумі 170153,87 грн.
З витребуваної з нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_2 , встановлено, що із заявою про прийняття спадщини звернулась його дочка ОСОБА_1 , яка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, зокрема, на транспортні засоби: автомобіль марки «RENAULT», модель «MAGNUM», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , автомобіль марки «VOLVO», модель «F12», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки «MITSUBISHI», модель «PAJERO SPORT 3НГ», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , напівпричіп контейнеровоз марки «FREJAT», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , напівпричіп бортовий тентований марки «PRUEHAUF», модель «ACKERMAN», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 ;
-крім того, ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 , яка була передана останнім в іпотеку банку на підставі іпотечного договору від 03 квітня 2008 року;
- згідно з довідкою Хлібодарського виробничого правління ЖКГ від 02.12.2011 року № 33, за адресою квартира АДРЕСА_1 проживають та прописані ОСОБА_1 1988 року народження та її син ОСОБА_3 2009 року народження, також згідно довідки Хлібодарської селищної ради від 29.11.2016 року підтверджено, що за даною адресою проживає ОСОБА_1 1988 р.н. з дітьми ОСОБА_3 2009 року народження та ОСОБА_4 2013 року народження (т. 2 а.с. 46, 58).
Колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
У відповідності до ст. 1050 Цивільного кодексу України, при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку.
Згідно ч. 1 ст. 1052 та ст. 1054 Цивільного кодексу України, у разі невиконання позичальником зобов`язань, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як вже зазначалося боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 
Частиною 4 статті 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно зі статею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Аналогічне правило містила норма статті 37 ЦПК України 2004 року, яка діяла на час смерті боржника.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Встановивши, що після смерті ОСОБА_2 майно померлого, яке складається із транспортних засобів: автомобіль марки «RENAULT», модель «MAGNUM», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , оцінено вартістю 96 097,72 грн., автомобіль марки «VOLVO», модель «F12», 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оцінений вартістю 69 512,13 грн., автомобіль марки «MITSUBISHI», модель «PAJERO SPORT 3НГ», 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , оцінений вартістю 105 595,88 грн., напівпричіп контейнеровоз марки «FREJAT», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , оцінений вартістю 59 025,39 грн., напівпричіп бортовий тентований марки «PRUEHAUF», модель «ACKERMAN», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , оцінений вартістю 43 274,90 грн. (т. 2 а.с. 55, 75-114), а також квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, успадкувала  ОСОБА_1 , яка звернулась до нотаріуса у передбачений законом строк з відповідною заявою, і якій нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину на зазначені транспортні засоби, суд першої інстанції з урахуванням того, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, вірно вважав, що відповідач таким чином набула статус правонаступника боржника і іпотекодавця ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
За положеннями частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
При вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати положення статті 1282 ЦК України, за якою спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі 320/13096/13.
Як вбачається з матеріалів справи боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а пеня у розмірі 170 153,87 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №11326290000 від 03 квітня 2008 року нарахована за період з 17.08.2014 року по 17.08.2015 рік.
Відмовляючи у стягненні пені за період з 26.04.2015 року по 17.08.2015 року у сумі 84 490,31 грн. суд першої інстанції виходив з того, що пеня у зазначеному розмірі припадає на період після спливу строку кредитування (03.04.2015 року).
При цьому суд не врахував, що спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями (постанова Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі 320/13096/13).
Враховуючи наведене і виходячи з меж апеляційного оскарження позивачем рішення суду лише в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені у сумі 84 489,80 грн. за період з 17.08.2014 року по 17.08.2015 року, колегія суддів вважає за необхідне змінити підстави та обґрунтування такої відмови та викласти їх в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення слід залишити без змін.
На підстав викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 14 лютого 2023 року в мотивувальній частині - змінити та викласти її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено: 26.12.2023 року.

               Головуючий                                                 О .М. Таварткіладзе

               Судді:                                                         А.П. Заїкін

        С.О. Погорєлова