ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 537/3673/21
провадження № 61-14044св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача -  ОСОБА_2 ,
відповідачі: комунальне підприємство «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради», Управління Держпраці у Полтавській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Попенко Ярослав Миколайович, на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у складі судді Дядечко І. І. 
від 30 вересня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів: Одринської Т. В., Абрамова П. С., Панченка О. О., від 22 серпня 2023 року.
Короткий зміст заявлених позовних вимог
1.            У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради», Управління Держпраці у Полтавській області про визнання незаконними та скасування актів спеціального розслідування гострого професійного захворювання, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.
2.            Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 16 червня 2021 року було складено акт Н-1/НП спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 05 квітня 2020 року, яким визнано захворювання фельдшера з медицини невідкладних станів, станції екстреної медичної допомоги (ЕМД) № 2 м. Кременчука КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради» ОСОБА_1 на COVID - 19 таким, що не пов`язане з виробництвом.
3.            Позивачка вважає, що рішення комісії є незаконним, а акт Н-1/НІІ 
від 16 червня 2021 року підлягає скасуванню у зв`язку з необґрунтованістю та тим, що він суперечить Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337.
4.            Також ОСОБА_1 посилалася на те,що з вини відповідача 
КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради» (станція ЕМД № 2 є структурним підрозділом обласного центру) їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у перенесеному нею нервовому стресі, а також внаслідок порушення її прав був суттєво порушений нормальний життєвий ритм, соціальне благополуччя і все це в сукупності вимагає від неї додаткових зусиль для нормалізації свого життя. Виходячи із засад розумності та справедливості, вважала що розмір достатньої компенсації заподіяної моральної шкоди становить 50 000, 00 грн.
5.            Із урахуванням зазначеного, позивачка просила позов задовольнити: визнати гостре професійне захворювання, що сталося 05 квітня 2020 року з нею, як фельдшером з медицини невідкладних станів станції ЕМД № 2 м. Кременчука, на COVID-19 під час виконання трудових обов`язків таким, що пов`язане з виробництвом; визнати незаконними та скасувати акт форми Н-1/НП 
від 16 червня 2020 року спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 05 квітня 2020 року з нею, фельдшером з медицини невідкладних станів станції ЕМД № 2 м. Кременчука; зобов`язати Управління Держпраці у Полтавській області провести спеціальне розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 05 квітня 2020 року з нею, фельдшером з медицини невідкладних станів станції ЕМД № 2 м. Кременчука під час виконання нею трудових обов`язків з урахуванням висновків суду та скласти акт за формою Н-1/1; стягнути з КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради» на її користь 50 000, 00 грн моральної шкоди.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
6.           Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог 
ОСОБА_1 відмовлено.
7.           Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час контактування позивачки із хворою ОСОБА_3 , у останньої не було встановлено захворювання на COVID-19. Позивачкою не доведено ту обставину, що її інфікування на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, відбулось саме від хворої ОСОБА_3 , під час виконання нею своїх професійних обов`язків в період підвищеного ризику інфікування. Позивачкою не доведено наявності підстав для визнання незаконними та скасування акту форми Н-1/НП від 16 червня 2021 року спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 05 квітня 2020 року.
Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції
8.           Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2022 року - без змін.
9.            Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов цілком об`єктивного висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування акту Н-1/НП від 16 вересня 2020 року спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання, оскільки захворювання медичного працівника можна визнати професійним захворюванням, що пов`язане з виробництвом, виключно у тому випадку, якщо таке захворювання виникло внаслідок виконання ним професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційними заходами тощо).
10.         Апеляційний суд вказав, що позивачкою не було доведено причинно-наслідкового зв`язку між хворобою ОСОБА_3 та її інфікуванням на гостру респіраторну хворобу COVID-19 під час виконання нею своїх професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб, а також того, що акт форми Н-1/НП від 16 червня 2020 року спеціального розслідування гострого професійного захворювання складений з порушенням вимог діючого законодавства.
Узагальнені доводи касаційної скарги
11.         28 вересня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат
Попенко Я. М., через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного
Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.       
12.         Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановахВерховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого
2016 року у справі № 804/14800/14, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а, від 13 лютого 2018 року у справі
№ 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, 
від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року 
у справі № 820/4554/17, від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16, 
від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року 
у справі № 826/8803/15, від 30 січня 2019 року у справі № 184/81/17, 
від19 грудня 2019 рокуу справі № 210/67/16-ц, від 20 травня 2020 року 
у справі № 587/2085/16-ц, від 22 грудня 2020 року у справі № 266/3121/17-ц, 
від 16 лютого 2021 року у справі № 212/8055/17, від 10 червня 2021 року 
у справі № 592/17914/18, від 09 грудня 2021 року у справі № 210/5678/15-ц, 
від 26 січня 2022 року у справі № 227/2477/20, від 29 червня 2022 року 
у справі № 461/9066/20, від 08 лютого 2023 року у справі № 686/8863/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також, що суди не дослідили зібрані у справі докази і не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
13.         Заявниця зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суди не надали належної оцінки поданим доказам, які підтверджують ту обставину, що зараження гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, відбулось саме від хворої ОСОБА_3 , під час виконання нею своїх професійних обов`язків в період підвищеного ризику інфікування. При вирішенні спору судами не було враховано, що ні вдома, ні на роботі, або в будь-якому іншому місці в період з 05 квітня 2020 року (контакт з ОСОБА_3 ) по 17 квітня 2020 року (забір аналізів для ПЛР-тесту) не встановлено хворих на COVID-19, які б моли стати ймовірним джерелом інфекції. Позивачка стверджує, що нею було надано достатньо доказів, виходячи із яких можна дійти висновку не тільки про те, що її зараження відбулося від 
ОСОБА_3 , а висновку, що COVID-19 є гострим професійним захворюванням.
14.         Заявниця звертає увагу саме на висновок ЛЕК клініки НДІ гігієни праці та профзахварювань Харківського НМУ, виданий на підставі протоколу засідання ЛЕК від 07 квітня 2021 року № 14/849, яким їй встановлено гостре професійне захворювання. Однак ні комісія, ні суди на це уваги не звернули. Також судами не було взято до уваги, як доказ, карту епідеміологічного обстеження № 504 вогнища інфекційного захворювання, де зазначено найймовірніше місце зараження - за місцем роботи, і ймовірне джерело - ОСОБА_3 .  
15.         Згідно з доводами касаційної скарги, захворювання підлягає визнанню професійним, оскільки: робота мала місце у медичних закладах; проводилося надання медичної допомоги хворому, у якого лабораторно підтверджений COVID-19; виникло захворювання на COVID-19 у медичного працівника в межах 14 діб інкубаційного періоду, підтвердженого лабораторно. Окрім зазначеного, у матеріалах справи наявний висновок ЛЕК, який підтверджує ці обставини.
16.         Заявниця стверджує, що беручи до уваги стан здоров`я ОСОБА_3 та обставини справи, остання була інфікована COVID-19 у момент контактування із нею - 05 квітня 2020 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17.         Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 537/3673/21.
18.         Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2023 рокусправу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу 
19.         У поданому відзиві на касаційну скаргу КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради» посилається на те, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є законними і обґрунтованими, прийнятими відповідно до норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суди дійшли цілком правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі.Матеріали справи не містять доказів того, що за час перебування хворої ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні у КНП Кременчуцької районної ради «Кременчуцька районна лікарня», у осіб, які перебували з нею в одній палаті, у медичних працівників, які здійснювали її лікування, не було встановлено випадків захворювання на COVID-19. Позивачка також не надала жодних доказів на спричинення їй моральної шкоди, як і не обґрунтувала розміру завданої моральної шкоди. 
20.         У поданому відзиві на касаційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області посилається на те, що суд першої та апеляційної інстанції дійшли правильних та обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують. При вирішенні спору суди правильно виходили із того, що матеріали справи не містять доказів, які виключають можливість зараження ОСОБА_4 на COVID-19 саме у період проходження стаціонарного лікування у 
КНП Кременчуцької районної ради «Кременчуцька районна лікарня» та підтвердження того, що станом на 05 квітня 2020 року остання вже мала інфекційне захворювання на COVID-19. Доводи позивачки про те, що її інфікування сталося безпосередньо після контакту з  ОСОБА_4 є лише припущенням, оскільки вірусне захворювання може протікати безсимптомно, тобто будь-хто може бути його носієм.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21.          ОСОБА_1 , працюючи фельдшером з медицини невідкладних станів станції ЕМД № 2 м. Кременчука КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради», 05 квітня 2022 року о 07:10 год у складі бригади № 77 виїхала на виклик до хворої ОСОБА_3 з приводу - діагноз: гіпертермія, в коментарі: хворіє цукровим діабетом, кашель. Під час виклику хвора була обстежена та їй була надана допомога.
22.         06 квітня 2020 року хвора ОСОБА_3 була госпіталізована                              до КНП Кременчуцької районної ради «Кременчуцька районна лікарня» з клінічними ознаками пневмонії, хворій проведено експрес-тест, аналіз крові на COVID-19 - результат негативний.
23.         14 квітня 2020 року ОСОБА_3 була обстежена за допомогою ПЛР тестування на COVID-19 та отримано результат аналізу № 674/22 від 16 квітня 2022 року та від 17 квітня 2020 року № 871/222 з позначкою «позитивний». 
24.         17 квітня 2020 року КМВП ЛД ДУ «Полтавський обласний лабораторний центр МОЗ України» повідомив керівництво станції ЕМД № 2 м. Кременчук про контакти медичних працівників станції з хворою, серед яких виявилася позивачка, у зв`язку з чим керівництвом станції було дане усне розпорядження про необхідність здачі аналізів та самоізоляцію.
25.         За результатом лабораторних досліджень «Полтавського обласного лабораторного центру МОЗ України» на COVID-19 ОСОБА_1 ПЛР - дослідження № 1165/497 від 22 квітня 2020 року - результат позитивний; ПЛР - дослідження № 2612/496 від 05 травня 2020 року - результат негативний; ПЛР - дослідження № 3713/496 від 09 травня 2020 року - результат негативний.
26.         Згідно з актом Н-1/НП від 18 вересня 2020 року спецрозслідування гострого професійного захворювання, що сталося 05 квітня 2020 року на підприємстві «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Полтавської обласної ради», зокрема з фельдшером з медицини невідкладних станів станції ЕМД № 2 м. Кременчука 
ОСОБА_1 , цей випадок визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом та не є професійним.
27.         29 грудня 2020 року наказом № 204-н Управління Держпраці у Полтавській області була утворена комісія для проведення повторного спеціального розслідування обставин та причин групового гострого професійного захворювання працівників станції екстреної медичної допомоги № 2 м. Кременчук КНП «Полтавський обласний центр ЕМД та МК ПОР» фельдшерів з медицини невідкладних станів.
28.         07 травня 2021 року відбулося підсумкове засідання комісії, на якому захворювання фельдшерів ОСОБА_1 та ОСОБА_5 визнано таким, що пов`язане з виробництвом з подальшим складанням акту Н-1/П на кожну потерпілу особу окремо.
29.         Згідно з листом, наданим Управлінням Держпраці у Полтавській області 
17 червня 2021 року за вих. № 16П771/0315-04/115, від підписання протоколу № 4 засідання спеціальної комісії від 07 травня 2021 року частина членів комісії відмовилася, тому надати його немає можливості. Після завершення роботи спеціальної комісії у новому складі, акт за встановленою формою роботодавцем буде вручено потерпілим.
30.         16 червня 2021 року відбулося засідання комісії у новому складі. Згідно з протоколом № 4 за результатами засідання, враховуючи, що для безпечної роботи фахівців медичної допомоги в умовах карантину станом на 05 квітня 2020 року усі машини екстреної медичної допомоги були забезпечені засобами індивідуального захисту у повному обсязі, а також неможливістю однозначно стверджувати, що інфікування відбулось саме від хворої ОСОБА_3 , комісія дійшла висновку, що в цьому випадку обставини не відповідають пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337. Відповідно до пункту 34 вказаного Порядку комісія прийняла рішення шляхом більшості голосів, що захворювання фельдшерів не пов`язане з виробництвом з подальшим складанням акту Н-1/НП. Скасовано та визнано такими, що втратили чинність акти за формою Н-1/НП, затверджені начальником Управління Держапраці у Полтавській області                                  18 вересня 2020 року.
31.         16 червня 2021 року був складений акт Н-1/НП за результатами засідання комісії, яким захворювання фельдшера з медицини невідкладних станів (виїзної бригади ЕМД) станції екстреної медичної допомоги № 2 м. Кременчук ОСОБА_1 визнано таким, що не пов`язане з виробництвом. Акт 
від 16 червня 2021 року підписано разом із окремою думкою члена комісії - лікаря з гігієни та експертизи умов праці Управління Держпраці у Полтавській області Циліни П. І. 
32.         У справі також встановлено, що під час виклику до хворої ОСОБА_3 фельдшер ОСОБА_1 була в засобах індивідуального захисту, а саме: маска 3-х шарова, рукавички оглядові латексні. По завершенню виклику фельдшер обробила руки та всі медичні прибори гелем-антисептиком.
33.         Згідно з висновком епідеміологічного обстеження, карти епідеміологічного розслідування від 31 травня 2020 року № 504 випадку захворювання COVID-19 ОСОБА_1 : «зараження виникло на території     м. Кременчука Полтавської області, найімовірніше місце зараження є за місцем роботи, можливим фактором передачі є контакт з ОСОБА_3 . Можливий шлях передачі інфекційного агенту - контактно-побутовий, не виключається також повітряно-крапельний шлях».
34.         Згідно з листом Харківського національного медичного університету 
від 09 квітня 2021 року № 01-13/01/840 отримано медичний висновок лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про встановлення гострого професійного характеру захворювання. Обґрунтуванням діагнозу стало: робота в медичному закладі; акт санітарно-епідеміологічного обстеження, де зазначено, що надала невідкладну медичну допомогу (обслуговувала виклик) та проводила транспортування хворої, у якої в подальшому виявлений лабораторно підтверджений COVID-19; позитивний результат на COVID-19 № 1165/497 від 22 квітня 2020 року (дата отримання матеріалу 17 квітня 2020 року); висновок лікаря інфекціоніста.
35.         На підставі висновку протоколу засідання лікарсько-експертної комісії 
від 07 квітня 2021 року № 14-849/1 НДІ ГП та ПЗ Харківського НМУ захворювання вважається пов`язаним з професійною діяльністю.
36.         Вказані обставини досліджувалися 16 червня 2021 року комісією з повторного спеціального розслідування у новому складі КП «Полтавський обласний центр ЕМД та МК ПОР».
37.         Суд першої інстанції допитав свідків.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
38.         Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
39.         Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
40.         Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
41.         Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
42.         Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
43.         Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
44.         Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.
45.         Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.
46.         Частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
47.         Згідно із статтею 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.
48.         Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - це захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлено виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.
49.         Частиною другою статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».
50.         Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності врегульована Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 (далі - Порядок № 337).
51.         Відповідно до пункту 3 Порядку № 337 нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків або в дорозі (на транспортному засобі підприємства чи за дорученням роботодавця), внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання (отруєння) та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного та рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення тощо.
52.         Гостре професійне захворювання (отруєння) - це захворювання (або смерть), що виникло після однократного (протягом не більш як однієї робочої зміни) впливу на працівника шкідливих факторів фізичного, біологічного та хімічного характеру (у тому числі інфекційні, паразитарні, алергійні захворювання).
53.         Спеціальному розслідуванню підлягають в тому числі гострі професійні захворювання (отруєння), що призвели до тяжких чи смертельних наслідків (пункт 10 Порядку № 337).
54.         Спеціальна комісія утворюється протягом одного робочого дня після отримання від роботодавця письмового повідомлення про нещасний випадок або за інформацією, отриманою з інших джерел (органу досудового розслідування, звернень потерпілого або членів його сім`ї чи уповноваженої ними особи, первинних організацій і територіальних об`єднань профспілок) (пункт 14 Порядку № 337).
55.         Відповідно до положень пункту 33 Порядку № 337 комісія (спеціальна комісія) зобов`язана визначити, пов`язані чи не пов`язані нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці.
56.         Відповідно до пункту 34 Порядку № 337 рішення щодо визнання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) пов`язаними чи не пов`язаними з виробництвом приймається комісією (спеціальною комісією) шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів комісії (спеціальної комісії) голос голови комісії (спеціальної комісії) є вирішальним.
57.         Згідно з пунктом 41 Порядку № 337, проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, за рішенням комісії (спеціальної комісії) у разі необхідності проведення лабораторних досліджень, випробувань, технічних розрахунків та експертизи для встановлення обставин і причин нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та розроблення плану заходів щодо запобігання виникненню подібних нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь) наказом роботодавця або органу, що утворив комісію (спеціальну комісію), може утворюватися експертна комісія за погодженням з органами, організаціями, установами тощо, представники яких залучаються до її роботи. 
58.         За результатами роботи експертна комісія зобов`язана скласти висновок, в якому повинна надати обґрунтовані та об`єктивні відповіді на поставлені комісією (спеціальною комісією) питання.
59.         Зазначений висновок використовується комісією (спеціальною комісією) під час складання акта за формою Н-1 і є невід`ємною частиною матеріалів розслідування.
60.         Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 52 Порядку № 337 обставини, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом у разі: 1) виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків згідно з внутрішнім трудовим розпорядком підприємства (установи, організації), у тому числі у відрядженні (згідно з внутрішнім трудовим розпорядком підприємства (установи, організації), на яке він відряджений); 2) перебування потерпілого на робочому місці, на території підприємства (установи, організації) або в іншому місці під час виконання трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття на підприємство (в установу, організацію) до відбуття з нього, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства (установи, організації), у тому числі в робочий і надурочний час.
61.         Підпунктом 15 пункту 52 Порядку № 337 передбачено, що нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом за обставин однократного впливу на працівника шкідливих чи небезпечних виробничих факторів, внаслідок яких у нього виникло гостре професійне захворювання (отруєння), за наявності висновку закладу охорони здоров`я.
62.         Згідно з пунктом 57 Порядку № 337 за результатами перевірки об`єктивності розслідування, проведеного комісією підприємства (установи, організації), та у разі виявлення факту недотримання вимог нормативно-правових актів з охорони та гігієни праці під час визначення відповідності умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці, з`ясування обставин і причин настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), встановлення осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці, розроблення плану заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам та/або гострим професійним захворюванням (отруєнням) органом Держпраці або її територіальним органом може бути прийнято рішення про призначення одного спеціального розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння).
63.         Якщо органом Держпраці не прийнято рішення про проведення спеціального розслідування, результати роботи комісії, утвореної роботодавцем, оскаржуються потерпілим (членами його сім`ї чи уповноваженою ними особою) лише у судовому порядку.
64.         Рішення комісії (спеціальної комісії), зміст акта за формою Н-1 можуть бути оскаржені в судовому порядку потерпілим, членами його сім`ї або уповноваженою ними особою, робочим органом Фонду, а також іншими органами, установами, підприємствами та організаціями, представники яких брали участь у розслідуванні (спеціальному розслідуванні).
65.         Вирішення питання про встановлення зв`язку нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання з виробництвом та складення акту за формою Н-1 належить до виключної компетенції спеціальної комісії. Саме комісія (спеціальна комісія) встановлює факт пов`язаності чи не пов`язаності нещасного випадку з виробництвом, тобто комісія (спеціальна комісія) є спеціальним суб`єктом щодо встановлення вказаного факту.
66.         Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 686/8863/21 (провадження № 61-3164св22), на який зокрема заявниця посилалася в обґрунтування доводів касаційної скарги.
67.         У справі, яка переглядається встановлено, що рішенням комісії, утвореної наказом Управління Держпраці у Полтавської області від 29 грудня 2020 року                    № 204-н, від 29 квітня 2021 року № 65-н (зміни складу комісії), від 04 червня    2021 року № 88-н (зміни складу комісії), більшістю голосів (п`ять проти двох) визначено, що захворювання фельдшерів (зокрема і позивачки) не пов`язане з виробництвом, складено акт Н-1/НП.
68.         Засідання комісії відбулося за участю представника позивачки 
ОСОБА_2 , позивачку неодноразово запрошували на засідання комісії.
69.         Під час засідання комісією було досліджено матеріали, зібрані під час проведення повторного розслідування. Зокрема було досліджено висновок ЛЕК клініки НДІ гігієни праці та профзахварювань Харківського НМУ, виданий на підставі протоколу засідання ЛЕК від 07 квітня 2021 року № 14/849, в також карту епідеміологічного обстеження вогнища інфекційного захворювання, на які заявниця звертає увагу у касаційній скарзі.
70.         За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
71.         У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
72.         Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування оскарженого акту Н-1/НП від 16 вересня 2020 року спеціального розслідування випадку гострого професійного захворювання, який стосується позивачки.
73.         Слід зазначити, що комісія із спеціального розслідування мала належні підстави та повноваження зробити висновок, що випадок захворювання на СОVID-19 ОСОБА_1  є таким, що не пов`язаний з виробництвом, а тому відсутні правові підстави для визнання незаконними та скасування акта форми Н-1/НП від 16 червня 2020 року спеціального розслідування гострого професійного захворювання, що сталося 05 квітня 2020 року з 
ОСОБА_1 , фельдшером з медицини невідкладних станів станції ЕМД № 2 м. Кременчука.
74.         Порушень нормативно-правових актів при встановленні факту пов`язаності чи не пов`язаності нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання з виробництвом та складанні акта спеціального розслідування у діях комісії судами попередніх інстанційне встановлено. 
75.         Окрім зазначеного судами було встановлено та досліджено обставини у відповідності до яких час інфікування    ОСОБА_1 припадав на період офіційно введеного карантину у зв`язку із епідемією коронавірусної хвороби. Працівникам станції ЕМД №2 КП «Полтавський обласний центр EMД та MА ПОР» були проведені інструктажі для безпечного виконання посадових обов`язків та навчання стосовно надягання, знімання та утилізації засобів індивідуального захисту також правильного використання дезінфікуючих засобів. Станом на 05 квітня 2020 року виїзні бригади були забезпечені засобами індивідуального захисту, що позивачкою не заперечувалося, а також не заперечувався той факт, що на виклик до хворої вона прибула в захисній масці, окулярах та гумових рукавичках.
76.         Наступного дня після виїзду бригади до хворої ОСОБА_3 остання була госпіталізована до КНП Кременчуцької районної ради «Кременчуцька районна лікарня» з клінічними ознаками пневмонії, хворій проведено експрес - тест, аналіз крові на COVID-19 - результат виявився негативним. Лише 14 квітня      2020 року, після перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні, було здійснено відбір матеріалу, а 16 квітня 2022 року отримано позитивний результат аналізу на COVID-19.
77.         За результатом лабораторних досліджень «Полтавського обласного лабораторного центру МОЗ України» на COVID-19 ОСОБА_1 ПЛР - дослідження № 1165/497 від 22 квітня 2020 року встановлено результат позитивний.
78.         Тобто з моменту контакту позивачки із хворою 05 квітня 2020 року та до моменту виявлення у хворої позитивного тесту на COVID-19 минуло 9 днів, 
17 днів минуло із першого контакту позивачки із хворою та виявленим у неї позитивним результатом тесту на COVID-19. На момент контакту позивачки із хворою у неї не було підтверджених даних про позитивний тест на COVID-19.
79.         Доводи позивачки про те, що ОСОБА_3 була інфікована на момент її контакту із нею (05 квітня 2020 року) є лише припущенням, без належного підтвердження вказаним обставинам, а тому неможливо безспірно стверджувати, що її інфікування сталося після безпосереднього контакту з ОСОБА_3 .
80.         Із урахуванням зазначеного, враховуючи вказані обставини, а також ймовірні суспільні контакти позивачки поза межами її робити, службові контакти до й після контакту з ОСОБА_3 , неможливо безспірно стверджувати, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виробництвом, виникло внаслідок контакту з ОСОБА_3 05 квітня 2020 року під час виконання трудових обов`язків.
81.         Слід також звернути увагу на те, що гостра респіраторна хвороба, яка була виявлена у позивачки 22 квітня 2020 року, мала легкий перебіг, а позивачкою не надано жодних доказів, які б вказували на наслідки, які потягли за собою погіршення стану здоров`я після перенесеної хвороби. 
82.         Із урахуванням викладеного слід погодитися із висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачкою не було доведено причинно-наслідкового зв`язку між хворобою ОСОБА_3 та її інфікуванням на гостру респіраторну хворобу COVID-19 під час виконання нею своїх професійних обов`язків, а також того, що оспорюваний акт форми Н-1/НП від 16 червня 
2020 року спеціального розслідування гострого професійного захворювання складений з порушенням вимог діючого законодавства.
83.         Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
84.        Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують, на правильність висновку про відмову у задоволенні позовних вимог не впливають.
85.        Висновки судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням обставин цієї справи не суперечать висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду, на які заявниця послалися в обґрунтування доводів касаційної скарги.
86.         Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
87.         Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
88.             Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
89.             Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення           позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
90.         26 листопада 2023 року через систему «Електронний суд» із заявою про відшкодування судових витрат, понесених у суді касаційної інстанції, звернувся представник заявниці  ОСОБА_1  - ОСОБА_2 .
91.         Ураховуючи, що касаційна скарга  ОСОБА_1 , яку подано представником ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає, понесені судові витрати у суді касаційної інстанції підлягають залишенню за нею.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Попенко Ярослав Миколайович, залишити без задоволення.
2.            Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області 
від 30 вересня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду 
від 22 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий | Є. В. Синельников
Судді | О. В. Білоконь          О. М. Осіян           Н. Ю. Сакара
| В. В. Шипович