УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/4274/23 Головуючий у 1-й інст. Адамович О.Й. 
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря
судового засідання         Кузьменко А.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/4274/23за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 25 вересня 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Адамович О.Й. 
встановив:
У серпні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,44 кв.м., квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,9 кв.м., земельну ділянку, загальною площею 0,1722 га, кадастровий номер 1810136600:08:033:0045, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення, цех борошняних безкремових кондитерських виробів, загальною площею 408,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 67,52 кв.м., земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 182208680:02:0001:0287, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; садибний будинок з господарськими спорудами, загальною площею 117,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_5 .
Здійснити поділ майна колишнього подружжя шляхом виділу:
- у особисту приватну власність ОСОБА_1 : земельну ділянку, загальною площею 0,1722 га, кадастровий номер 1810136600:08:033:0045, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; приміщення, цех борошняних безкремових кондитерських виробів, загальною площею 408,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 182208680:02:0001:0287, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; садибний будинок з господарськими спорудами, загальною площею 117,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_5 . 
- у особисту приватну власність ОСОБА_2 : квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,44 кв.м.; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,9 кв.м.; квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 67,52 кв.м.
Також просив поділити між колишнім подружжям боргові зобов`язання, які виникли на підставі договору позики у сумі 100000,00 доларів США. 
Одночасно  із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,44 кв.м.; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,9 кв.м.; земельну ділянку, загальною площею 0,1722 га, кадастровий номер 1810136600:08:033:0045, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; приміщення, цех борошняних безкремових кондитерських виробів, загальною площею 408,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що відповідач, будучи власником зазначеного майна, може вчинити дії щодо відчуження нерухомості, що у подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 25 вересня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.  
У поданій апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення позову та постановити нове судове рішення, яким заяву задовольнити та накласти арешт на нерухоме майно відповідача. 
В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не звернув уваги на аргументованість та підставніть заяви щодо застосування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, і не звернув увагу, що існування спору щодо поділу майна подружжя та пред`явлення позову до суду вже є тією обставиною, що вказує на існування реальної загрози вчинення відповідачем дій, які можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Вказує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім того, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту не порушить права власності відповідача, а лише тимчасово обмежить його право на розпорядження цим майном. 
Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона відповідача не скористалась. 
В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. 
Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що між сторонами відсутній спір щодо поділу майна, оскільки позивач, скориставшись перебуванням відповідача з дітьми за кордоном через військову агресію Російської Федерації проти України, зловживаючи своїми процесуальними правами подав позов про розірвання шлюбу до Жовтневого суду міста Запоріжжя та позов про поділ майна подружжя до Житомирського районного суду з порушенням виключної підсудності справи. Крім того, вказує на те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами існування між сторонами спору, а також унеможливлення виконання рішення сулу і збереження нерухомого майна у разі незабезпечення позову. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у забезпеченні позову,  суд першої  інстанції виходив  з того, що позивачем не доведено тих обставин, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Будь-яких доказів на підтвердження існування реальної загрози відчуження майна відповідачем, реальних намірів переоформити майно на інших осіб, що в подальшому ускладнить виконання можливого рішення у справі, позивачем не було надано. Загалом позивачем не наведено достатніх підстав нагальності вжиття зазначених заходів забезпечення позову, а також підстав, які б свідчили в про реальну загрозу відчуження відповідачем вказаного майна. 
Однак, такий висновок суду є помилковим, виходячи з наступного. 
Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).
Отже, необхідною умовою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду на користь позивача, а до суду з заявою про забезпечення позову можуть звернутися учасники справи між якими існує спір.
Під час розгляду справи було встановлено, що між сторонами існує спір щодо вищевказаного нерухомого майна, оскільки за час перебування в шлюбі, який був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2022 року, сторони придбали вказане майно. Проте, поділити в добровільному порядку нажите майно сторонам не вдається, що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про його поділ шляхом виділення кожному із колишнього подружжя в особисту приватну власність конкретного нерухомого майна.
Тому, невжиття заходів забезпечення позову, у випадку відчуження відповідачем спірного майна, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
Враховуючи, що предметом спору є визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, вид забезпечення позову, який просив застосувати ОСОБА_1 як накладення арешту на квартири, приміщення цеху і земельну ділянку є співмірними із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе  до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст.149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.
При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача та перешкоджання господарської діяльності, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися ним, в тому числі і цехом борошняних безкремових кондитерських виробів, який належить відповідачу як фізичній особі на праві власності.
Таким чином, стороною позивача наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтовано  необхідність їх вжиття, а також враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам.
За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, а тому оскаржувану ухвалу слід скасувати і постановити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 та забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно з вищевказаних підстав.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 25 вересня 2023 рокускасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову. 
Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту: 
-на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 36,44 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Сєтаком В.Я.; 
-на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 40,9 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Стражник Т.О.;
-на земельну ділянку, загальною площею 0,1722 га, кадастровий номер 1810136600:08:033:0045, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2017, посвідченого приватним нотаріусом Сєтаком В.Я.;
-на приміщення, цех борошняних безкремових кондитерських виробів, загальною площею 408,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , та належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2017, посвідченого приватним нотаріусом Сєтаком В.Я.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 грудня 2023 року.

Головуючий                                               Судді