П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/3425/23	

                                                                                                                                                                 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
                                                                                                                                                                  Місце ухвалення: м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –   Бітова А.І.
–   Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення 176 680,14 грн, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо невиплати йому нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 по 30.06.2022 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі №400/8052/21 в сумі 138179,90 грн; 
стягнути з Головного управління ПФУ в Миколаївській області заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 по 30.06.2022 на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 по справі №400/8052/21 в сумі 138179,90 грн; 
стягнути з Головного управління ПФУ в Миколаївській області інфляцію в розмірі 34354,84 грн та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань в сумі 4145,40 грн.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі за цією позовною заявою.
20.03.2023 постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду ухвалу МОАС від 10.04.2023 скасовано в частині відмови у відкритті провадження за позовними вимогами щодо стягнення з Головного управління ПФУ в Миколаївській області інфляцію в розмірі 34354,84 грн та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань в сумі 4145,40 грн.
14.07.2023 ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду відкрито провадження в частині позовних вимог про стягнення з Головного управління ПФУ в Миколаївській області інфляцію в розмірі34354,84 грн та 3% річних за прострочення грошових зобов`язань в сумі 4145,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 за змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрати на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Позивачем обраховано, що розмір інфляційних збитків, які зобов`язаний сплатити йому відповідача складає 34354,84 гривень, а розмір 3% річних від простроченої суми 4145,40 гривень.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області  відмовлено повністю. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незастосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та надання висновків, що не відповідають викладеним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.
В своїй скарзі, апелянт зазначає, що   Велика Палата у постанові № 918/631/19  зазначила, що грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати, а негрошове зобов`язання в якому одна сторона зобов`язана виконати свій обов`язок на користь іншої сторони, має свою вартість i після його порушення воно набуває характер грошового, а тому на нього можуть нараховуватися інфляційні витрати та З % річних на підставі  частини другої статті 625 ЦК України.
Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311  КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом встановлено, що 21.01.2022 рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі №400/8052/21 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Миколаївській області, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови йому у перерахунку та виплаті пенсії з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії згідно довідки державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області” від 21.07.2021 року № 33/35-Б-84, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 , починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, згідно довідки державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області" від 21.07.2021 року № 33/35-Б-84, з урахуванням раніше виплачених сум.
01.03.2022 постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду зазначене рішення залишено без змін.
На виконання рішення суду ГУ ПФУ у Миколаївській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , а також нараховано заборгованість за період з 01.12.2019 по 30.06.2022 в розмірі 138179,90 гривень.
Зазначену суму ГУ ПФУ у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 не виплатив, посилаючись на те, що відповідно до ст.8 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, забезпечується за рахунок коштів державного бюджету. Бюджетом на поточний рік, коштів для погашення заборгованості за рішеннями суду не передбачено.
Станом на час розгляду справи, зазначена суму на користь позивача не виплачена.
Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з того, що оскільки до правовідносин з несвоєчасного виконання судового рішення у адміністративній справі, неможливо застосувати ст.625 ЦК України, у суду немає підстав для стягнення на користь позивача компенсації, що включає індекс інфляції та 3% річних.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до Положення Про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Одним із завдань Пенсійного фонду є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.
Тобто, Пенсійний фонд України, як суб`єкт владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями, а правовідносини, які виникли між сторонами, є публічно-правовими та такими, що виникли з приводу соціальних гарантій.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу  України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання, відповідно до ч.ч. 2, 3  ст. 11 Цивільного кодексу України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Аналіз наведених приписів свідчить, що цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин 2 та 3  ст.11 ЦК України  може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наведені приписи цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
З аналізу приписів статей 524, 533-535 і 625 ЦК України  випливає, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
Також колегія суддів враховує, Верховним Судом України у постановах від 06 червня 2012 року у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі N 6-38цс11 викладена правова позиція про те, що за змістом частини другої  статті 625 ЦК України  нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України).
Така позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 18.07.2018 у справі N 2а-11853/10/1570.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з несвоєчасною, на думку позивача, виплатою йому перерахованої на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі №400/8052/21 пенсії.
Як встановлено під час судового розгляду  між позивачем та ГУ ПФУ відсутні договірні зобов`язання щодо нарахування та виплати пенсії.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані спеціальним Законом України  «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати  «від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові від 18.03.2020 по справі №711/4010/13-ц Великою Палатою Верховного Суду було сформовано висновок, відповідно до якого приписи  статті 625 ЦК України  не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство. Вказана правова позиція була висловлена також Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 у цивільній справі N 6-2759цс15.
Також, матеріали справи не містять рішення суду, яким визначену конкретну суму грошового зобов`язання, яка підлягає стягненню на користь позивача, оскільки в рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі №400/8052/21, на яке посилається позивач, визначено обов`язок пенсійного органу перерахувати та виплатити пенсію позивачу, однак без визначення чіткої суми, яка підлягає виплаті.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача, шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Враховуючи, що спірні правовідносини врегульовані спеціальним законодавством та на нього не поширюються приписи цивільного законодавства, колегія суддів вважає, що у ГУ ПФУ в Миколаївській області не виникло перед позивачем грошового зобов`язання у розумінні статті 11 ЦК України  як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідач не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні  статті 625 ЦК України, тому положення статей 549 та 625 ЦК України  не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому, щодо можливості застосування до правовідносин ст.625 Цивільного кодексу України, то з цього приводу Верховним Судом у постановах від 20.02.2019 у справі №818/678/17, від 11.04.2018 у справі №758/1303/15, 16.05.2018 у справі №686/21962/15, від 11.05.2018 у справі №820/3052/17, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 12.11.2018 у справі №826/22868/15, від 12.02.2020 у справі №826/17656/16 сформульований правовий висновок про те, що ст.625 ЦК України  застосовується лише стосовно боржника та стягувача, які до цього перебували у договірних, цивільно-правових зобов`язаннях. До заборгованостей, яка виникає внаслідок деліктних, трудових або публічно-правових відносин ст.625 ЦК України не застосовується.
Щодо посилання позивача на постанову від 22.09.2020 у справі №918/631/19, то там як раз йшла мова про цивільні-правовідносини, а не публічно-правові.
Отже, підстави для стягнення на користь позивача суми 3% річних та втрат від інфляції відсутні, що вірно встановлено судом першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту першого частини першої   статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
                                                                   Повний текст судового рішення виготовлений 21 листопада  2023 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук   

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                   І.Г. Ступакова