УХВАЛА                   
 
25 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 359/5351/21
провадження № 61-759св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Фаловської І. М., 
 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи: 
 
позивач - ОСОБА_1 ,
 
відповідач -   ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2022 року в складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з нього на свою користь частини вартості комунальних витрат на утримання квартири АДРЕСА_1 в порядку регресу в розмірі 16 531,03 грн.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь          ОСОБА_1 витрати на комунальні послуги в порядку регресу у розмірі 821,10 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 45,13 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
У липні 2022 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про ухвалення у справі додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн.
 
Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції
 
Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня              2022 року стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 695,80 грн.
 
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із розміру задоволених позовних вимог, співмірності вказаних витрат та характеру виконаної адвокатом роботи.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2022 року додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2022 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення.
 
Заяву ОСОБА_2 про ухвалення у справі додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення питання про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, було допущено неправильне визначення пропорційності задоволення позовних вимог, у результаті чого суд дійшов неправильного висновку щодо розміру витрат, які підлягають до стягнення.
 
Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, врахувавши пропорційність задоволених позовних вимог, та виходячи із засад розумності і справедливості, апеляційний суд вважав, що до стягнення підлягає 5 000,00 грн, оскільки така сума є обґрунтованою, доведеною та співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
 
Аргументи учасників справи
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
14 січня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2022 року у цій справі, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновків щодо застосування частини шостої статті 137 ЦПК України у подібних правовідносинах, викладених у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
 
Вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно зменшив суму витрат на правничу (правову) допомогу адвоката за власною ініціативою, що суперечить положенням частини шостої статті 137 ЦПК України.
 
Інший учасник справи не скористалася своїм правом на подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу.
 
Провадження в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
У лютому 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що увересні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з нього на свою користь                           частини вартості комунальних витрат на утримання квартири АДРЕСА_1 в порядку регресу в розмірі                    16 531,03 грн.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь          ОСОБА_1 витрати на комунальні послуги в порядку регресу у розмірі 821,10 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 45,13 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача надав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції (а. с. 59).
 
До закінчення судових дебатів, під час судового засідання 19 липня 2022 року, представником відповідача було зроблено заяву про намір подання доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.
 
25 липня 2022 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про ухвалення у справі додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн.
 
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 надав відповідні докази, зокрема:
 
- договір про надання правової допомоги  від 18 серпня 2021 року № 33/21;
 
- детальний опис (розрахунок) правової допомоги, наданої ОСОБА_2 за договором від 18 серпня 2021 року № 33/21, та понесені у зв`язку з цим витрати;
- квитанція до прибуткового касового ордера від 19 липня 2022 року б/н, відповідно до якої ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги                                     від 18 серпня 2021 року № 33/21 сплатив 14 000,00 грн.
 
Вказані докази заявником подано відповідно до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України.
 
Доводів щодо неспівмірності понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу суду ОСОБА_1 не надавала, з відповідним клопотанням про зменшення таких витрат до суду не зверталася.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , підлягає закриттю з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
За статтею 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
14 січня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2022 року.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) -  2 684 грн.
 
Ціна позову  в цій справі становить 16 531,03 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн). Тобто вказана справа є малозначною в силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.
 
При цьому Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи і її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у малозначній справі у касаційному порядку.
 
За пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2022 року у малозначній справі, то є підстави для закриття касаційного провадження.
 
Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
 
Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2022 року слід закрити.
 
Керуючись статтею129 Конституції України, статтями 19, 389, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання квартири в порядку регресу, закрити.
 
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  І. М. Фаловська     Судді:                                                                                             В. М. Ігнатенко                                                                                                             С. О. Карпенко                                                                                                                                                                                                                                                                                                                            І. В. Литвиненко                                                                                                              В. В. Сердюк