ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року	Львів	Справа № 460/19300/23 пров. № А/857/17170/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року в справі № 460/19300/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції – Друзенко Н.В.,
час ухвалення рішення – 04.09.2023 року,
місце ухвалення рішення – м.Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 04.09.2023 року,

                                                              ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 03.07.2023 №172350003159 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку з 26.06.2023 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання відповідача призначити з 26.06.2023 та виплачувати пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням висновків суду.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 05.07.2023 №172350003159 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2023 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” з урахуванням висновків суду.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що доказів, які підтверджують постійне проживання або постійну роботу з 26.04.1986 по 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення матеріали справи не містять, а тому позивач не має права на початкову величину заниження пенсійного віку на 3 роки. Згідно з довідкою №1178 від 04.07.2023, підтверджено відповідно до частини 2 статті 55 Закону ЧАЕС періоди роботи (проживання) на території зони гарантованого добровільного відселення, особи станом на 01.01.1993 2 роки 11 місяців 27 днів, що не дає права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону ЧАЕС, оскільки станом на 1 січня 1993 року заявник не прожив (не відпрацював) 3 роки в зоні гарантованого добровільного відселення. Оскільки заявником не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 роки, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” відсутнє.
Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористалися, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 308 КАС України, оскаржуване судове рішення в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Кухче Зарічненського (нині Вараського) району Рівненської області та є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 16.12.1992 Рівненською облдержадміністрацією.
Згідно з дипломом НОМЕР_2 позивача навчався з 01.09.1984 по 17.07.1987 у Пінському середньому професійно-технічному училищі № 159, м. Пінськ.
Згідно з записами військового квитка НОМЕР_3 , виданим Пінським ОГВК, позивач проходив військову службу в лавах радянської армії з 23.11.1987 по 14.12.1989.
Відповідно до довідки №1616 від 30.09.2022, виданої Локницькою сільською радою Вараського району Рівненської області на підставі свідків, ОСОБА_1 після звільнення зі служби 16.12.1989 приїхав на постійне місце проживання за адресою батьків с.Кухче і прожив без реєстрації до 05.01.1990.
Відповідно до довідки №1178 від 04.07.2023, виданої Локницькою сільською радою Вараського району Рівненської області на підставі погосподарських книг, ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав в с.Кухче з 05.01.1990 по 30.09.1993; з 01.10.1993 по 03.07.2023 проживав та був зареєстрований в с.Радове, а з 04.07.2023 зареєстрований в с.Кухче.
Відповідно до довідки №1327 від 25.07.2023, виданої Локницькою сільською радою Вараського району Рівненської області на підставі свідків, ОСОБА_1 під час навчання у СПТУ №159 м.Пінськ на час літніх канікул з 01.06.1986 по 01.09.1986 проживав без реєстрації у своїх батьків в с.Кухче.
Згідно з паспортними даними позивача, з 01.10.1993 його зареєстроване місце проживання с.Радове.
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади, з 04.07.2023 адреса місця проживання ОСОБА_1 в с.Кухче. 
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Кухче та с.Радове відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.
22.08.2022 позивач вперше звернувся до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а 29.08.2022 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. 
26.06.2023 ОСОБА_1 повторно звернувся до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
03.07.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області прийняло рішення №172350003159 про відмову у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки. 
У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 55 років 10 днів; страховий стаж становить 23 роки 1 місяць 10 днів, а необхідний страховий стаж становить 23 роки. Станом на 01.01.1993 він прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 11 місяців 27 днів. До періоду проживання зараховано періоди згідно з Довідкою №1361 від 12.08.2022: з 05.01.1990 по 01.01.1992 – 2 роки 11 місяців 27 днів; з 02.01.1993 по 30.09.1993 – 8 місяців 23 дні.
Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 46 Конституції України    визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статтею 15 Закону України “Про пенсійне забезпечення” умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
Статтею 49 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”    від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі – Закон №796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року – не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої  статті 55 Закону №796-ХІ  особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Судова колегія звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796 для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.
Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі      № 556/1153/17.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач з 01.09.1984 по 17.07.1987 навчався у Пінському середньому професійно-технічному училищі № 159, м. Пінськ.
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, вказаний населений пункт не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Отже, позивач не має права на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, оскільки з моменту аварії по 31.07.1986 не проживав у зоні гарантованого добровільного відселення.
Відповідачем не заперечуєтся період проживання позивача в с.Кухче з 05.01.1990 по 30.09.1993, що по 01.01.1993 становить 2 роки 11 місяців 27 днів 
Також як встановлено судом, ОСОБА_1 з 01.06.1986 по 01.09.1986 (3 місяці) та з 16.12.1989 по 05.01.1990 (21 день) прожив без реєстрації в с.Кухче. 
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Кухче відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
На переконання колегії суддів, позивачем доведено період проживання на території зони гарантованого добровільного відселення по 01.01.1993 - 3 роки 3 місяці 18 днів.
Суд зазначає, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України 26.04.2017 №9-1) (далі - Порядок №22-1)
До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, в тому числі документи, які засвідчують особливий статус: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”).
При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.
Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
При цьому, суд наголошує, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” та “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”.
Відповідно до статті 15 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення “Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (№690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі №К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі №К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі № 708/1022/17.
Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що таке посвідчення позивачу видане уповноваженим на те державним органом (Рівненською облдержадміністрацією), який при видачі зазначеного посвідчення перевіряв достовірність поданих позивачем документів.
Відповідно до посвідчення категорії 3 серії № НОМЕР_4 , виданим 16.12.1992 Рівненською облдержадміністрацією, ОСОБА_1  є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що Законом №796-ХІІ, Порядком №501 та Порядком №51 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом №796-XII для такої категорії, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.
Отже, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії підтверджує факт його проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Разом з тим, суд зауважує, що довідки Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області №1616 від 30.09.2022 та №1327 від 25.07.2023 про період проживання з 16.12.1989 по 05.01.1990 та з 01.06.1986 по 01.09.1986, а також довідка  №1178 від 04.07.2023 про період проживання з 05.01.1990 по 30.09.1993; з 01.10.1993 по 03.07.2023 та з 04.07.2023, не долучалися позивачем до заяви від 26.06.2023, позаяк датовані після її подання.
Як вбачається з відзиву відповідача 2, позивачем до заяви долучалась лише довідка №1361 від 12.08.2022, відповідно до якої позивачем зараховано період проживання з 05.01.1990 по 30.09.1993. Відтак, на переконання суду, довідка №1616 від 30.09.2022 теж не долучалась позивачем.
Одночасно суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796 є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно зі статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Таким чином, на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2023 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 30 років. 
Відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж позивача становить 23 роки 1 місяць 10 днів, при необхідному 23 роки. Таким чином, у позивача наявний відповідний страховий стаж. 
При цьому, суд зауважує, що ще однією обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796 є досягнення особою відповідного віку.
Відповідно до статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно зі статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років. 
Також судовим розглядом встановлено, що на момент подання заяви до пенсійного органу про призначення пенсії на пільгових умовах, позивачу виповнилося 55 років.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої  статті 55 Закону №796-ХІ  особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Як встановлено судом, період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення по 01.01.1993 становить 3 роки 3 місяці 18 днів.
Також, матеріалами справи підтверджено, що період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення з 01.01.1993 по дату звернення до пенсійного органу (26.06.2023) становить 30 років 5 місяців 26 днів.
Відтак, позивач має право на зменшення пенсійного віку на 6 років максимально.
Однак, як встановлено судом, довідки Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області №1616 від 30.09.2022 та №1327 від 25.07.2023 про період проживання з 16.12.1989 по 05.01.1990 та з 01.06.1986 по 01.09.1986, а також довідка  №1178 від 04.07.2023 про період проживання з 05.01.1990 по 30.09.1993; з 01.10.1993 по 03.07.2023 та з 04.07.2023, не долучалися позивачем до заяви від 26.06.2023, позаяк датовані після подання такої заяви.
Відтак такі не були надані відповідачам і не були предметом оцінки даними суб`єктами владних повноважень.
Отже їх дослідження та перевірка перебувають поза межами предмету доказування у даній справі, оскільки завданням суду в її межах є перевірка законності рішення відповідачів з огляду на наявність наданих позивачем документів для призначення пенсії.
При цьому, суд зауважує, що матеріали справи містять докази того, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, як особа, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а також прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 6 років максимально.
Отже суд першої інстанції дійшов підставного висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2023 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з урахуванням висновків суду.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року в справі № 460/19300/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 15 листопада 2023 року.