КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа №362/2915/22
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/8248/2023                                                                                  
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
7 червня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
                                   судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                   суддів                                  Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М.
                                  при секретарі                      Баллі Л.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2023 року (суддя Марчук О.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання неправомірною відмови і зобов`язання вчинити дії,
встановив:
 
у липні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання неправомірною відмову АТ «Перший Український міжнародний банк» в проведенні реструктуризації по кредитному договору №4975779 від 18 вересня 2006 року, який був укладений між нею та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»; та зобов`язання АТ «Перший Український міжнародний банк» вчинити дії, а саме провести реструктуризацію кредитного договору №4975779 від 18 вересня 2006 року.
Мотивуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на те, що 18 вересня 2006 року між нею та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено кредитний договір №4975779, за умовами якого вона зобов`язана в порядку, передбаченому цим договором, повернути банку до 18 вересня 2026 року кредит у розмірі 40 000 доларів США, відсотки за користування у розмірі 11,90%річних та сплатити неустойку (пеню, штрафи). В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір №4994426 від 18 вересня 2006 року, предметом якого є чотирикімнатна квартира, загальною площею 60,30кв.м, житловою площею 45,30кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка зазначала, що через економічну кризу та п`ятикратну девальвацію національної валюти у неї виникла заборгованість за вищевказаними кредитними зобов`язаннями, а тому 26 квітня 2017 року банк зареєстрував своє право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Позивачка стверджувала, що такі дії банку та державного реєстратора, що незаконно зареєстрував право власності на вищевказану квартиру за банком, були оскаржені нею в суді. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року її позов було задоволено частково та скасовано рішення державного реєстратора КП «Комунально-реєстраційні послуги» Гавришкіна В. С. про 
                                                                 
державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35004135 від 26 квітня 2017 року, яким проведено державну реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на квартиру. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №362/6576/17 вказане рішення суду залишено без змін.
Позивачка посилалася на те, що користуючись своїм правом на реструктуризацію, наданим Законом України № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», вона звернулася з відповідною заявою до банку, надавши всі необхідні для цього документи. Однак, 25 січня 2022 року від АТ «Перший Український міжнародний банк» надійшла відповідь за №КНО-33/40031 датована 17 січня 2022 року, в якій було зазначено, що наявність заборгованості за кредитним договором №4975779 від 18 вересня 2006 року унеможливлює проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом.
Позивачка стверджувала, що вказана відповідь жодним чином не вмотивована, розрахунки по оплаті відсутні, тобто зрозуміти яким часом датується заборгованість і яка саме це заборгованість - за основним зобов`язанням чи відсотками, неможливо.
Позивачка вважала, що норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, є нормою імперативною, а відповідач без достатньої правової підстави ухиляється від проведення реструктуризації, то її права як споживача банківських послуг порушені і не відновлені.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено. 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 вересня 2022 року у справі №592/11862/21.
Позивачка зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо відмови в задоволенні позову було взято до уваги лист ПАТ «Перший Український міжнародний банк» №КНО-33/40031 від 17 січня 2022 року, однак вказаний лист не містить ані розрахунку самої заборгованості, ані дати проведення всіх платежів по кредиту, ані дати останнього платежу по кредиту, тобто лист не містить неспростовних даних в підтвердження наявності заборгованості станом на 1 січня 2014 року та її непогашення на дату подачі заяви про реструктуризацію, тобто суд обмежився передчасним та помилковим висновком щодо наявності заборгованості станом на 1 січня 2014 року, яка може бути підставою для відмови у проведенні реструктуризації валютного кредиту. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Перший Український міжнародний банк» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції  без змін, посилаючись на те, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року у справі №760/12861/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» 31 789,59 доларів США, еквівалент 670,89дол. США,  20 000,00 грн заборгованості за кредитом та судові витрати в сумі 3 654грн. Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 13 квітня 2015 року та не було скасовано.
АТ «Перший Український міжнародний банк» зазначає, що станом на 1 січня 2014 року ОСОБА_1 мала заборгованість за відсотками в сумі 306,05доларів США. та заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 1 040,82доларів США, яка не погашена по сьогоднішній день.
Також АТ «Перший Український міжнародний банк» стверджує, що ОСОБА_1 обізнана про заочне рішення суду від 4 грудня 2014 року у справі №760/12861/14-ц, в тому 
                                                                           
числі про розрахунок заборгованості, що був наданий суду по цій справі та міститься в матеріалах цієї справи, а довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором №4975779 станом на 16 липня 2019 року свідчить про те, що позивачка здійснила останній платіж за основною сумою кредиту 15 січня 2014 року в сумі 32,86 долари США, що є лише частковою сплатою за період з 25 липня 2013 року по 24 серпня 2013 року. Повний платіж, що мав бути здійснений ще 31 серпня 2013 року в сумі 198,51доларів США, по теперішній час не здійснений.
АТ «Перший Український міжнародний банк» посилається на те, що надані ОСОБА_1 квитанції від 15 січня 2014 року (400доларів США) та 12 лютого 2014 року (200доларів США) враховані АТ «ПУМБ», що підтверджуються довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором №4975779 станом на 16 липня 2019 року; розрахунком заборгованості, що надавався суду у цивільній справі №760/12861/14-ц. Зазначені платежі свідчать про часткову сплату ОСОБА_1 прострочених за попередні періоди платежів за процентами та основною сумою кредиту, та не спростовують наявність станом на 1 січня 2014 року заборгованості в розмірі 1346,87доларів США. Жодного платежу на погашення кредитної заборгованості після 12 лютого 2014 року ОСОБА_1 не здійснено.
Позивачка, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.128), у судове засідання не з`явилася, направила до апеляційного суду заяву про розгляд справи у її відсутність.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Васильчикова І.В., який просив залишити рішення суду залишити без змін, підтримавши доводи відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 18 вересня 2006 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4975779, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти в сумі 40 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_2 .
Позивачка зобов`язалася повернути кредитні кошти до 18 вересня 2026 року та сплачувати 11,90% річних за користування кредитом.
У той же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та ЗАТ «ПУМБ» був укладений договір іпотеки № 4994426, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «ПУМБ» із заявою про реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, посилаючись на те, що через економічну кризу у неї виникла заборгованість за кредитними зобов`язаннями, яка не погашена, що є підставою для реструктуризації за процедурою, передбаченою Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів».
Листом АТ «Перший Український Міжнародний банк» від 17 січня 2022 року повідомлено, що станом на 1 січня 2014 року по кредитному договору, укладеному із ОСОБА_1 , була наявна прострочена заборгованість, що унеможливлює проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка мала прострочену заборгованість за кредитним договором, тому відповідач про правомірно відмовив у реструктуризації зобов`язань за кредитним договором.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з таких обставин.
                                                         
Згідно з пунктом 2 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям.
Відповідно до пункту 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції від 23 квітня 2021 року) зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:
1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:
наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;
відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;
2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.
Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:
предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті 
                                                                               
Севастополі);
предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).
3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків: у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі.
Отже відповідно пункту 7 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, у разі відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором про споживчий кредит позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації.
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 4 грудня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 789,59 доларів США, еквівалент 670,89 доларів США та 20 000 гривень (справа № 760/12861/14-ц).
Як зазначив відповідач, вказана заборгованість складалася: із заборгованості за кредитом - 30 722,95 долари США; із заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом - 1 066,64 доларів США; пені - 270,89 доларів США та штрафів - 
                                                                                  
400 доларів США і 20 000грн. 
Станом на 1 січня 2014 року ОСОБА_1 мала заборгованість за відсотками у розмірі 306,05 доларів США та основною сумою кредиту у розмірі 1 040,82 долари США, яка за твердженням відповідача, не погашена на час розгляду даного позову.
Позивачкою не спростовані ці доводи відповідача.
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_1 10 вересня 2020 року звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про перегляд заочного рішення суду від 4 грудня 2014 року, яка була прийнята до розгляду ухвалою суду від 14 вересня 2020 року.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 16 грудня 2022 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 4 грудня 2014 року залишена без задоволення.
Отже, станом на 1 січня 2014 року ОСОБА_1 мала прострочену заборгованість за кредитним договором, яка до звернення із заявою про реструктуризацію у повному обсязі погашена не була, а станом на дату подання заяви про реструктуризацію між сторонами кредитного договору існував спір про розмір заборгованості, який був предметом судового розгляду, тому відповідач правомірно відмовив позивачці у реструктуризації зобов`язань за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги, що у відповіді банку на заяву ОСОБА_1 про реструктуризацію не наведено розрахунку заборгованості та не зазначено, яка саме заборгованість за основним зобов`язанням чи за відсотками наявна, не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» і розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не зобов`язують кредитора наводити розрахунки заборгованості у листі про відмову у проведенні реструктуризації.
Крім того, як вже зазначалося вище, на час звернення до відповідача із заявою про реструктуризацію заборгованості, позивачка була обізнана про наявну заборгованість та її розмір, оскільки 10 вересня 2020 року звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про перегляд заочного рішення суду від 4 грудня 2014 року.
Також позивачкою не було надано суду першої інстанції доказів погашення нею заборгованості на час звернення із заявою про реструктуризацію, яка існувала станом на 1 січня 2014 року, зокрема, за тілом кредиту - 1 040,82 доларів США та за відсотками 306,05 доларів США, а також не зазначено про наявність рішення суду про стягнення з неї заборгованості за користь банку.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що після 1 січня 2014  року позивачкою було внесено 1 050 доларів США, що свідчить про погашення заборгованості на час звернення із заявою про реструктуризацію, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки загальний розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками станом на 1 січня 2014 року становив 1 346,87 доларів США, а відтак заборгованість у розмірі 296,87 доларів США погашена не була.
Крім того, у підтвердження своїх доводів позивачкою надано тільки дві квитанції: від 15 січня 2014 року на 400 доларів та від 12 лютого 2014 року на 200 доларів. Сплату іншої заборгованості відповідач заперечує.
Твердження позивачки, що наявність заборгованості по сплаті відсотків не є підставою для відмови у проведенні реструктуризації кредиту, не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» і розділі IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», згідно яких врахуванню не підлягає наявна станом на 1 січня 2014 року прострочена заборгованість із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням 
                                                                                
позичальником платежів, а відсотки за користування кредитом, не є платежем, нарахованим у зв`язку із простроченням позичальником платежів.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у реструктуризації заборгованості за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та не навів у рішенні належного обґрунтування своїх висновків, є правомірними, однак, вказані недоліки були усунені під час апеляційного розгляду і підстав для задоволення позовних вимог встановлено не було.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, недостатня обґрунтованість рішення суду усунута у мотивувальній частині даної постанови, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду апеляційним судом не встановлено.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                       Г.М. Кирилюк 

                                                                                 В.М. Ратнікова