ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" жовтня 2023 р.           Справа№ 910/15260/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Горда В.В.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 12.10.2023,

розглянувши апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт»
на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 (повний текст складено 10.04.2023)
у справі №910/15260/18 (суддя Трофименко Т.Ю.)
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт»
до
1. ОСОБА_1 ,
2. ОСОБА_2 ,
3. ОСОБА_3 ,
4. ОСОБА_4 ,
5. ОСОБА_5 ,
6. ОСОБА_6 ,
7. ОСОБА_7 ,
8. ОСОБА_8 ,
9. ОСОБА_9 ,
10. ОСОБА_10 ,
11. ОСОБА_11 ,
12. ОСОБА_12 ,
13. ОСОБА_13 ,
14. ОСОБА_14 ,
15. ОСОБА_15 ,
16. ОСОБА_16 ,
17. ОСОБА_17 ,
18. ОСОБА_18 ,
19. ОСОБА_19 ; 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Стандарт»
про стягнення 794 247 419,30 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд, ФГВФО, позивач), що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» (далі - Банк), звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом (із урахуванням заяви від 29.07.2022 №46-7039/22 про збільшення розміру позовних вимог, яка була подана під час нового розгляду справи та прийнята судом до розгляду) до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-1), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-2), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , відповідач-3), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 , відповідач-4), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5 , відповідач-5), ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6 , відповідач-6), ОСОБА_7 (далі - ОСОБА_7 , відповідач-7), ОСОБА_8 (далі - ОСОБА_8 , відповідач-8), ОСОБА_9 (далі - ОСОБА_9 , відповідач-9), ОСОБА_10 (далі - ОСОБА_10 , відповідач-10), ОСОБА_11 (далі - ОСОБА_11 , відповідач-11), ОСОБА_12 (далі - ОСОБА_12 , відповідач-12), ОСОБА_13 (далі - ОСОБА_13 , відповідач-13), ОСОБА_14 (далі - ОСОБА_14 , відповідач-14), ОСОБА_15 (далі - ОСОБА_15 , відповідач-15), ОСОБА_16 (далі - ОСОБА_16 , відповідач-16), ОСОБА_17 (далі - ОСОБА_17 , відповідач-17), ОСОБА_18 (далі - ОСОБА_18 , відповідач-18), ОСОБА_19 (далі - ОСОБА_19 , відповідач-19) про солідарне стягнення з відповідачів шкоди у розмірі 794 247 419,30 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» встановлено недостатність майна для покриття всіх вимог кредиторів у розмірі 510 747 094,52 грн, а також встановлено, що пов`язані особи Банку (члени Спостережної Ради, Правління, Кредитного комітету) не забезпечили здійснення Банком своєї діяльності у відповідності до нормативів Національного банку України, вимог законодавства, допускали здійснення банком ризикових кредитних операцій у вигляді видачі незабезпечених кредитів на задоволення потреб групи компаній, які зв`язані між собою та власниками банку, що призвело до втрати Банком ліквідності, неможливості виконання зобов`язань перед вкладниками, визнання банку неплатоспроможним та завдання шкоди Банку, вкладникам та іншим його кредиторам (понесення втрат).
Позивач визначив заявлену до стягнення шкоду у розмірі суми, що стягнута з позичальників за рішеннями судів по кредитним операціям, що не були виконані.

Історія справи, короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі №910/15260/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю з підстав їх недоведеності.
      Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з наступного:
- позивач стверджує, що недостатність майна Банку для покриття вимог кредиторів банку становить 510 747 094,52 грн, в той же час просить суд стягнути солідарно з відповідачів 764 447 419,30 грн;
- термін «недостатність майна» був включений до редакції Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» лише 12 серпня 2015 року, тоді як дії (бездіяльність) відповідачів, на які посилається позивач, вчинялись в період з 2013 по 2014 рік;
- нова редакція статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки не має зворотної дії, а тому  підлягає застосуванню Закон України «Про банки і банківську діяльність» та Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, яка діяла до внесення змін згідно Закону України від 02.03.2015 №218-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності пов`язаних із банком осіб», тобто на час здійснення відповідачами своїх повноважень;
- відповідно до статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідальність керівників банку у випадку віднесення його до категорії неплатоспроможних наступає лише за наявності їх вини;
- жодна пов`язана особа Банку не була визнана винною та притягнута до кримінальної відповідальності за статтею 218-1 КК України «Доведення банку до неплатоспроможності»;
- Фонд документально не підтвердив жодного елементу цивільно-правової відповідальності; не доведено розмір шкоди; вину осіб, які визначені відповідачами; причинно-наслідковий зв`язок між їх діями і визначеною Фондом сумою шкоди;
- Фонд, посилаючись на економічну необґрунтованість укладених правочинів і порушення процедури укладення, не подав докази виявлення правочинів нікчемними у порядку статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» або пред`явлення позову про визнання цих договорів недійсними за відповідними положеннями ЦК України.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 у справі №910/15260/18 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції наголосив на наступному:
- судами обох інстанцій, хоча і правильно вказано, що особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини, однак помилково визначено, що саме позивач має доводити вину, з огляду на що відмовлено в позові з підстав недоведеності наявності вини відповідачів у заподіянні шкоди; 
- висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо недоведеності шкоди і протиправної поведінки, а також причинного зв`язку між шкодою та поведінкою є суперечливими та взаємовиключними; 
- висновки судів щодо недоведеності протиправної поведінки відповідачів є передчасними, оскільки ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та неповному дослідженні наданих позивачем доказів; 
- судом першої інстанції не було досліджено у повному обсязі надані позивачем докази (вказані у пункті 43 постанови Верховного Суду) та не здійснено їх оцінки, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору; 
- зазначаючи про недоведеність розміру заподіяної шкоди, судами не враховано того, що позивачем розмір такої шкоди визначено як суму, яка стягнута за рішеннями судів по кредитним операціям, які завдали шкоду Банку та його кредиторам, а не як суму недостатності майна Банку для покриття вимог його кредиторів; 
- судами не обґрунтовано як висновок щодо неможливості стягнення шкоди у розмірі недостатності майна банку для задоволення усіх вимог кредиторів, що має наслідком часткове задоволення позову, так і висновок щодо неможливості відшкодування шкоди у більшому розмірі; 
- судами попередніх інстанцій не розмежовано норми статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в залежності від їх характеру (на матеріальні та процесуальні) та не враховано, що позивач при зверненні з даним позовом реалізовував своє процесуальне право на пред`явлення до суду вимоги про відшкодування шкоди до пов`язаних із Банком осіб та правомірно керувався нормами частини 5 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, чинній станом на дату подання позову. При визначенні підстав відповідальності та кола осіб, які можуть бути притягнуті до такої відповідальності суд має керуватись тією нормою, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин, тобто у 2013-2014 роках, оскільки такі обставини визначаються матеріально-правовими нормами, які не мають зворотної дії в часі; 
- суди не встановили та не зробили прямий висновок, чи належать відповідачі до кола осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності відповідно до редакцій Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Про банки та банківську діяльність», чинних у відповідні періоди здійснення відповідачами своїх повноважень; 
- судами помилково не було застосовано до спірних правовідносин положення статті 92 Цивільного кодексу України; 
- висновки судів про недоведеність позивачем економічної необґрунтованості укладених кредитних договорів, оскільки не подано докази віднесення цих правочинів до нікчемних та докази звернення Банку з позовами про визнання їх недійсними, є помилковими, оскільки не вчинення таких дій не може свідчити про правомірність дій відповідачів, які привели банк до неплатоспроможності та бути підставою для звільнення їх від відповідальності; 
- перебіг позовної давності у даній справі має визначатися з дня, коли особа, якій завдано шкоди, має змогу оцінити розмір такої шкоди, тобто з дня затвердження акта формування ліквідаційної маси Банку шляхом відповідних розрахунків; перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду. 
За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване відсутністю у діях відповідачів складу цивільного правопорушення, а відтак, і відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між прийнятими рішеннями та будь-якими збитками, заподіяними Банку.
Суд у рішенні зазначив, зокрема, наступне:
- у цій справі спірні правовідносини, що стосуються здійснення відповідачами своїх повноважень, виникли у 2013-2014 роках, а тому стаття 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та стаття 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у частинах, які визначають коло осіб, що можуть бути притягнуті до відповідальності, підстави та розмір відповідальності, мають застосовуватись у редакціях, що були чинними у відповідні періоди здійснення відповідачами своїх повноважень;
- на момент прийняття відповідачами рішень у 2013-2014 роках останні діяли як керівники банку та пов`язані з банком особи;
- Кредитний комітет підзвітний Правлінню Банку і Спостережній раді Банку (пункт 4.2. Положення про Кредитний комітет ПАТ «КБ «Стандарт»), а тому суд відхиляє доводи відповідача-7 про те, що Кредитний комітет не є частиною Правління Банку;
- заборгованість за кредитними договорами була стягнута з позичальників у судовому порядку й може бути погашена ними, оскільки більшість позичальників здійснює свою діяльність та має у власності відповідні активи, необхідні для погашення заборгованості за кредитними договорами;
- дослідивши результати перевірок НБУ та Фондом кредитних договорів, судом встановлено, що хоча такі результати і містять висновки щодо наявності порушень законодавства у сфері здійснення операцій з кредитування, проте не містять висновків, що саме дії та/або бездіяльність відповідачів завдали шкоди Банку та кредиторам Банку, а рішення керівництва Банку призвели до погіршення фінансового становища Банку та його подальшої неплатоспроможності;
- із постанови Правління Національного Банку України від 19.02.2015 №116 «Про віднесення ПАТ «КБ «Стандарт» до категорії неплатоспроможних» не вбачається, що підставою для віднесення Банку до категорії неплатоспроможних стало прийняття відповідачами у період 2013-2014 років рішень щодо зміни строків, лімітів кредитування, строків сплати процентів, процентної ставки, забезпечення за  кредитними договорами, тощо; 
- докази того, що спірні рішення були прийняті з перевищенням своїх повноважень членами Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради та або на власну користь, чи наданням переваг позичальникам за спірними кредитними договорами, а також докази того, що відповідні особи банківської установи діяли шляхом прийняття певних рішень, що не відповідає обсягу їх повноважень, у матеріалах справи відсутні;
- відповідно до статті 1190 Цивільного кодексу України обов`язковою умовою солідарної відповідальності є вчинення особами спільних дій чи бездіяльності, в результаті яких потерпілому завдано шкоди. Однак, позивач вибірково визначив склад відповідачів, що входили до складу Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради (голова Спостережної ради), не обґрунтувавши, як прийняття рішення саме визначеним позивачем складом відповідачів завдало Банку шкоду, враховуючи те, що рішення приймалися одноголосно, а до складу Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради входили також інші особи, вимоги до яких позивач не пред`явив. Також, визначаючи склад відповідачів, позивач не обґрунтував як те чи інше рішення, враховуючи зміну складу Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради, вплинуло на завдання Банку шкоди та розмір такої шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із ухваленим рішенням, 01.05.2023 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:
- судом було безпідставно відхилено клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», який виготовлений на замовлення ФГВФО суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» від 25.07.2022;
- судом не було надано належну та правильну (вірну) правову оцінку фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам;
- незважаючи на те, що суд визнав наявність допущених відповідачами порушень під час здійснення кредитних операцій, однак самим фактам порушень суд першої інстанції належної та вірної оцінки не надав, як і не зазначив вид та/або суть порушень окремо по кожній кредитній операції. В апеляційній скарзі позивач описує допущені на його думку при укладенні кредитних договорів порушення; 
- ФГВФО не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що факт невиконання боржниками зобов`язань за кредитними договорами не може автоматично підтверджувати неналежне виконання посадовими особами банку, які погодили, зокрема, продовження термінів повернення кредитів, сплати процентів, зміни процентної ставки, своїх посадових обов`язків та вимог чинного законодавства. Фонд вказує, що систематичне порушення боржниками (групою пов`язаних між собою боржників, за участі керівників Банку) своїх зобов`язань в першу чергу свідчить про неефективне кредитування, неврахування всіх ризиків та порушення основних принципів кредитування, таких як платність, поворотність, забезпеченість;
- ФГВФО не погоджується зі зробленими в мотивувальній частині судового рішення висновками про те, що «Судом критично оцінюється вчинення позивачем дій, направлених на стягнення коштів з відповідачів, оскільки заборгованість за кредитними договорами може бути погашена позичальниками згідно з рішеннями судів, які набрали законної сили.», оскільки з огляду на предмет доказування у даній справі саме відповідачі мають доводити, що ними вживались заходи для повернення виданих кредитних коштів і в предмет доказування не входить перевірка та ефективність вжитих уповноваженою особою Фонду та Фондом заходів з примусового стягнення заборгованості. У даному випадку предмет позову зводиться до надання оцінки рішень та дій відповідачів при вчиненні кредитних операцій, чи були вони розумні, виважені, прийняті з дотриманням меж розумного ризику, обґрунтовані та в інтересах Банку, з`ясування економічної доцільності та ефективного використання активів Банку;
- висновок суду про те, що більшість позичальників має активи, достатні для погашення заборгованості за кредитними договорами, не обґрунтований, оскільки відсутній аналіз економічного стану та активів по кожному позичальнику в розрізі його фінансової звітності та наявних активів;
- висновок суду про відсутність шкоди Банку при умові, що фінансова установа зазнала прямого зменшення власних активів, є невідповідним фактичним обставинам і матеріалам справи. Відповідачі фактично надали позичальникам кредитні кошти без мети їх подальшого повернення як «фінансову безповоротну допомогу» і при цьому суд першої інстанції вважає такі дії закономірними та такими, що не спричинили будь-яких негативних наслідків або збитків. Втрата платоспроможності банком, який раніше був платоспроможним, саме по собі може свідчити про заподіяння банку шкоди;
- суд у відповідності до положень статті 92 Цивільного кодексу України не дослідив обставини протиправності рішень відповідачів, не встановив, чи діяли відповідачі, ухвалюючи рішення про вчинення кредитних операцій, в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно;
- суд зазначив, що позивач вибірково визначив склад відповідачів, що входили до Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради, однак скаржник наголошує, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача і суд позбавлений права оцінювати вибір позивача щодо визначення відповідачами певних осіб. При цьому, не має значення, що хтось із відповідачів прийняв рішення про надання кредиту, а інший погодив в подальшому рішення про збільшення кредитного ліміту чи відтермінування строку погашення кредиту. Поточні передумови надання кредитів були недостатні для розумного та обґрунтованого схвалення їх видачі. Позичальники залишались неплатоспроможними, як залишалась неліквідною і застава за їх зобов`язаннями, тому були відсутні розумні передумови для відтермінування строку погашення кредиту або збільшення кредитного ліміту неплатоспроможному позичальнику, який не в змозі навіть обслуговувати поточні умови;
- відсутність вини у завданні Банку шкоди мали доводити відповідачі, які, втім, жодного обґрунтування щодо вжиття відповідачами усіх можливих заходів і вчинення дій для запобігання завданню шкоди суду не надали;
- висновки ФГВФО щодо недобросовісності дій відповідачів підтверджуються не тільки наданими до позовної заяви матеріалами кредитних справ, а і висновками НБУ (лист НБУ від 21.03.2014 №42-011/11800/БТ про результати перевірки банку зі звітом про інспектування ПАТ «КБ «Стандарт» станом на 01.09.2013);
- при наданні кредитів Банком не забезпечено дотримання основних принципів кредитування, що визначені статтею 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» в частині неналежного (формального) здійснення оцінки кредитоспроможності позичальника та перевірки наявності забезпечення, порушено вимоги пункту 5.10. глави 5 Положення про Кредитний комітет Банку ПАТ «КБ «Стандарт», затвердженого Правлінням Банку від 07.08.2014 №36 в частині відсутності висновків уповноважених фахівців (підрозділів) Банку щодо оцінки кредитоспроможності боржника, а також порушено вимоги пункту 8.2.3. глави 2 розділу VIII Положення про кредитування в частині проведення перевірок працівниками Банку щодо цільового використання кредитних коштів;
- щодо складу цивільного правопорушення, то протиправність дій відповідачів як елемент складу цивільного правопорушення проявилася у недобросовісному виконанні покладених на них фідуціарних обов`язків; причинно-наслідковий зв`язок полягає в тому, що незабезпечення пов`язаними особами Банку своєї діяльності у відповідності до нормативів НБУ, вимог законодавства, призвело до втрат Банком ліквідності та неможливості виконання зобов`язань перед вкладниками; сума позову як загальний розмір збитків від вчинених відповідачами операцій, що були виявлені Фондом під час здійснення процедури виведення ПАТ «КБ «Стандарт» з ринку становила 794   247   419,30 грн як сума, стягнута та підтверджена рішеннями судів відносно позичальників Банку.
Також, позивачем в апеляційній скарзі викладено клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на подання доказу у даній справі, а саме - Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення по кредитним договорам Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», виготовленого на замовлення скаржника суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнеспартнери» 25.07.2022. Водночас, заявлено клопотання про долучення вказаного доказу до матеріалів справи з подальшим врахуванням при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції. В обґрунтування поважності причини пропуску строку апелянт посилається на введення на території України воєнного стану після ухвалення Верховним Судом постанови та направлення матеріалів даної справи до суду першої інстанції. Вказано, що зазначені обставини унеможливили подання Звіту про незалежну оцінку цінних паперів раніше 18.08.2022, оскільки цього доказу не існувало, та аспект протиправності, як і предмет доказування, було сформовано практикою Верховного Суду в постанові від 08.02.2022. 

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
26.06.2023 від представника відповідача-5 Власова Данила Сергійовича через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Фонду, в якому відповідач-5 просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.
У відзиві відповідач-5 наголосив на тому, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не було надано до матеріалів справи кредитних справ, не наведено стану розрахунків за кредитними договорами (оборотно-сальдові відомості по рахунках позичальників щодо тіла кредиту та відсотків), не наведено і будь-яких обставин щодо того, чи вживались Фондом заходи по стягненню заборгованості з вказаних позичальників, у тому числі й за рахунок заставного майна, щодо розрахунків заборгованості; законодавством не встановлено обмежень щодо змісту кредитних договорів, умов видачі кредитних коштів, цільового призначення виданих кредитів, строків повернення кредитних коштів та термінів сплати процентів, реструктуризації кредитів, видачі нових та погашення раніше виданих кредитів; позивач не зазначає, з яких підстав він вважає, що ті договори, щодо яких приймались рішення за участі відповідача-5, були ризиковими, які саме рішення за участю відповідача-5 призвели до запровадження у банку процедури ліквідації, у чому конкретно полягала неналежність виконання ним своїх обов`язків, а також які конкретно положення Статуту, Положення про Спостережну раду Банку або чинного законодавства ним порушено. Доводи позивача, наведені у позовній заяві, є припущенням про умисне прийняття всіма членами відповідних органів управління банку рішень про видачу кредитів, які не будуть повернуті позичальниками, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що членами Спостережної ради, Правління, Кредитного комітету було заздалегідь відомо про такі наміри позичальників. Із наданих позивачем доказів неможливо встановити безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями кожного з відповідачів та настанням неплатоспроможності банку, а також заподіяння шкоди Банку та його кредиторам у заявленому розмірі.
Щодо долучення позивачем нового доказу (Звіту) до матеріалів справи, то відповідач-5 у відзиві заперечив проти такого долучення, оскільки позивачем не обґрунтовано наявності поважних причин пропуску процесуального строку на подання такого доказу.
Також відповідач-5 у відзиві вказав, що Фонд не виконав вимоги частини 5 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо обов`язкового досудового направлення пов`язаним особам вимоги про відшкодування заподіяної шкоди, а тому Фонд не набув права на звернення до суду із позовною заявою до відповідача-5; Фонд невірно визначив перелік осіб, які можуть бути відповідальними в даних правовідносинах, у відповідності до норм, які підлягали застосуванню, згідно з Законом України «Про банки і банківську діяльність» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакціях, чинних у відповідні періоди здійснення відповідачами своїх повноважень, зокрема, але не виключно, безпідставно включено до таких осіб членів Кредитного комітету та не включено контролерів та деяких керівників Банку (в тому числі, але не виключно, головного бухгалтера, керівників відокремлених підрозділів банку тощо); позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення в діях відповідачів в цілому та ОСОБА_5 , зокрема, у зв`язку з чим  відсутні підстави для відшкодування шкоди. ОСОБА_5 зазначає, що погодження укладення кредитних угод у період, коли ОСОБА_5 був членом Спостережної ради Банку, відбувались лише за наявності позитивного висновку Кредитного комітету Банку щодо можливості видачі кредиту. З огляду на наявність висновків та обґрунтувань Кредитного комітету Банку щодо можливості укладення кредитних договорів у ОСОБА_5 не виникало будь-яких сумнівів, а також суперечностей щодо можливості укладення кредитних договорів. Так, ОСОБА_5 не знав та не міг дізнатись про наявність потенційних недоліків при укладенні спірних кредитних договорів. Щодо розміру шкоди, то Фонд ототожнює її розмір з розміром заборгованості за 26 кредитними договорами. При цьому, Фондом у своїх процесуальних документах зазначається, що 17.12.2018, тобто вже після подання позовної заяви у даній справі (позов подано 14.11.2018), відбувся аукціон з реалізації залишку майна, що входили до ліквідаційної маси ПАТ «КБ «Стандарт». В межах даного аукціону були реалізовані, в тому числі, права вимоги за 26 кредитними договорами, заборгованість за якими визначена Фондом як розмір завданої Банку шкоди. За результатами проведеного аукціону, в т.ч. продажу прав вимоги за 26 кредитними договорами, Фондом було отримано грошові кошти, які, в свою чергу, повинні були враховуватись при визначенні розміру шкоди, про яку зазначається Фондом. Отже, у зв`язку з реалізацією прав вимоги за 26 кредитними договорами, змінився розмір шкоди, яка на думку Фонду завдана Банку внаслідок укладання таких кредитних договорів. Проте, Фондом не здійснювалось коригування розміру позовних вимог, а в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні відомості щодо вартості продажу прав вимог за 26 кредитними договорами. Наведене підтверджує той факт, що розмір заявленої шкоди є недостовірним та суперечить відомостям щодо завершення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Стандарт», а отже, Фондом при зверненні з даним позовом належним чином не доведено наявність такого елементу складу цивільного правопорушення як розміру шкоди. Фондом не здійснюється жодного аналізу дій та рішень ОСОБА_5 в складі Спостережної ради, а лише констатується його спільність дій з усіма іншими відповідачами. При цьому, період виконання повноважень ОСОБА_5 як члена Спостережної ради (з 04.09.2014 по 18.02.2015) є абсолютно відмінним з періодами роботи інших відповідачів.
03.07.2023 від представника відповідача-7 ( ОСОБА_7 ) через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційні скарги Фонду на рішення та додаткове рішення, в якому відповідач-7 просить суд, зокрема, залишити апеляційну скаргу на рішення суду без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.
Відповідач-7 у відзиві на апеляційну скаргу наголошує на невірному тлумаченні позивачем висновків суду першої інстанції та на тому, що апелянт повторно видає власні твердження та припущення за висновки суду першої інстанції. Так, зокрема, місцевий господарський суд не визнавав наявність допущених відповідачами порушень під час здійснення кредитних операцій (як про це вказує апелянт), а встановив, що результати перевірок містять висновки щодо наявності певних порушень. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме дії та бездіяльність відповідачів завдали шкоди Банку та його кредиторам, відповідачами приймалися рішення з перевищенням наданих їм (та кожному з них) повноважень; рішення, які приймалися за участю відповідачів (або деяких з них), були прийняті на їхню користь або з метою надання переваг певним позичальникам.
Стосовно клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи Звіту як нового доказу, відповідач-7 заперечив проти його задоволення.
Відповідач-7 наголошує на тому, що позивачем не доведено жодними доказами, що ОСОБА_7 як член кредитного комітету Банку, приймаючи участь у прийнятті рішень комітету щодо кредитування, визначення та/або зміни умов кредитування, забезпечення кредитів, тощо, діяв протиправно, нерозумно, недобросовісно та/або перевищив надані йому як члену кредитного комітету повноваження. Позивачем не доведено, що забезпечення за наведеними 26 кредитними договорами було неналежним, ризиковим, тощо. Позивач не лише не довів, а взагалі не зазначив про те, які дії ним вчинялися, направлені на звернення стягнення на предмет застави: чи подавалися відповідні вимоги, претензії, позовні заяви на адреси заставодавців, якщо подавалися, чи було звернено стягнення на предмет застави, якщо так, за якою ціною предмет застави був реалізований, тощо. Апелянт не надав доказів, які б підтверджували неможливість стягнення заборгованості з позичальників, звернення стягнення на заставлене майно, або недоцільність здійснення ним таких дій. Усі кредити, надані позичальникам за 26-ми кредитними договорами, були забезпечені заставою і метою такого забезпечення є задоволення вимог кредитора (Банку) за рахунок вартості предмета забезпечення, але позивач свідомо відмовився від реалізації такого права і можливості (хоча вчинення таких дій було обов`язком Фонду у процедурі ліквідації Банку).
Відповідач-7 вказує, що позивачем як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі зазначається, що у матеріалах кредитних справ відсутні деякі документи, які за нормативами НБУ мали бути у них наявними, що, на його думку, свідчить про порушення відповідачами вимог законодавства про оформлення кредитної документації, аналізу ризиків, тощо. Апелянт не долучав до матеріалів позовної заяви і не просив додатково після її подання долучити до матеріалів судової справи кредитні справи, зокрема, і документи, надані Банку позичальниками, а долучив лише копії кредитних договорів, договорів застав, протоколів засідань кредитного комітету, Спостережної ради. У додатках до звіту перевірки Банку від 15.03.2016 зазначено, що у кредитних справах були наявні висновки фахівців структурних підрозділів Банку, при цьому у матеріалах справи вказані документи відсутні (але вони існували раніше, що підтверджено висновками ревізорів). Відсутність у матеріалах справи саме повних, а не відокремлених один від одного документів кредитних справ нівелює можливість довести твердження позивача про не складання або складання з порушеннями документів, які були обов`язковими при формуванні кредитних справ Банку та видачі кредитів позичальникам. Позивач підтвердив у судовому засіданні 08.02.2023 відсутність у нього кредитних справ (у повному обсязі) з різних причин: деякі документи нібито були передані на зберігання до НБУ, інші - нібито вилучені правоохоронними органами, утім відсутність тих чи інших документів у позивача не означає, що вони не були сформовані належним чином відповідачами під час виконання своїх обов`язків Банку.
ОСОБА_7 вказує, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вчинення відповідачем-7 як керівником юридичного управління Банку та членом його кредитного комітету у період з 01.12.2014 по 18.02.2015 цивільного правопорушення, апелянт просто дублює зазначене ним у позовній заяві та інших документах, поданих ним до суду, посилається на чисельну практику Верховного Суду, але ці твердження і посилання є некоректними, предметними і релевантними до відповідачів загалом і відповідача-7, зокрема. Апелянтом не зазначено, яким нормам актів цивільного законодавства не відповідає поведінка відповідача-7, і не доведено, що ОСОБА_7 , як член кредитного комітету, діяв усупереч приписів цивільного законодавства України. Фонд не довів, що неповернення кредиту стало наслідком саме дій відповідачів в цілому та ОСОБА_7 зокрема, а не наслідком дій саме позичальників, або неефективної роботи самого позивача (не проводилась належним чином претензійно-позовна робота, не було відкрито виконавчі провадження).
Відповідно до статті 1190 Цивільного кодексу України Фонд мав довести, що дії/бездіяльність відповідачів як заподіювачів шкоди (на думку Фонду) були об`єднані спільним наміром, а заподіяна Банку та його кредиторам шкода є безпосереднім наслідком їхніх спільних дій. Однак Фонд, звинувативши всіх відповідачів у свідомому виведенні коштів за межі Банки в інтересах позичальників, штучного поліпшення ліквідності Банку, не виокремив ролі кожного з відповідачів у вчиненні з вказаною вище метою дій; позивач мав довести, що такі дії всіх відповідачів були охоплені єдиним умислом і наміром, бажанням кожного з них досягнення вищевказаних цілей.
Фонд, у свою чергу, проводив пасивну поведінку при здійснення ліквідації Банку, проведенні претензійно-позовної роботи, звернення стягнення на заставлене майно, пред`явлення до виконання рішень про стягнення кредитної заборгованості. 
Стосовно викладених в апеляційній скарзі доводів позивача про те, що визначення кола відповідачів є його правом, відповідач-7 вказав, що позивач у позовній заяві стверджує, що до прийняття спірних рішень щодо кредитування причетні також і інші особи, які колись працювали у Банку, але жодним чином не обґрунтовує не лише те, чому до них не пред`явлені вимоги, а й те, чому такі особи, на його думку, не мають відповідати за завдану шкоду разом з тими відповідачами, вимоги до яких пред`явлені. Таким чином, за логікою позивача, шкода завдана Банку діями чи бездіяльністю певної кількості осіб, але відповідати матеріально має лише частина з них.
Щодо посилань скаржника на неврахування судом висновків НБУ (листа НБУ від 21.03.2014 №42-011/11800/БТ про результати перевірки банку зі звітом про інспектування ПАТ КБ «Стандарт» станом на 01.09.2013), то відповідач-7 вказує, що працював у Банку у період з 01.12.2014 по 18.02.2015, у той час, як названа перевірка діяльності Банку Національним банком України, була проведена за період з 01.08.2010 по 01.09.2013, тобто у період, яким не охоплювався період роботи у Банку відповідача-7.
До відзиву на апеляційну скаргу додана заява про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якій відповідач-7 вказав, що орієнтовна загальна сума судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції становить 115   800,00 грн.
10.07.2023 до суду від відповідача-7 надійшли письмові пояснення, в яких ОСОБА_7 зазначив, що працював у ПАТ «КБ «Стандарт» на посаді начальника юридичного управління у період з 01.12.2014 по 18.02.2015. ОСОБА_7 , аналізуючи зміст положень частини 1 статті 42, пункту 1 частини 2 статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пункт 15 частини 1 статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства», пункту 14.1. Статуту Банку, вказав, що ані керівник юридичної служби, ані член кредитного комітету не віднесені до числа керівників Банку. Отже, відсутність у відповідача статусу керівника банку чи посадової особи акціонерного товариства протягом 2012-2013 років виключає застосування статей 92, 1166 Цивільного кодексу України як правової підстави відшкодування шкоди.
Відповідачі 1-4, 6, 8-19 письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надали, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2023 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.
Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15260/18; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
15.05.2023 матеріали справи №910/15260/18 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 залишено без руху; роз`яснено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 925 050,00 грн.
Суддя-доповідач Михальська Ю.Б. з 29.05.2023 по 11.06.2023 перебувала у щорічній відпустці.
30.05.2023 до суду апеляційної інстанції від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», надійшли письмові пояснення щодо виконання приписів ухвали Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023, які мотивовані тим, що відповідно до пункту 24 частини 5 Закону України «Про судовий збір» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в усіх судових інстанціях звільняється від сплати судового збору за подання позовів, предметом яких є відшкодування шкоди (збитків), у порядку, встановленому статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначено, що в даній справі предметом позову є відшкодування пов`язаними особами ПАТ КБ «Стандарт» шкоди (збитків) заподіяної їх діями/бездіяльністю, а позовом подано в порядку статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18; запропоновано учасникам справи у відповідності до статті 267 Господарського процесуального кодексу України надати суду свої міркування або зауваження з приводу клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку на подання доказу у даній справі, а саме - Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення по кредитним договорам Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», та долучення вказаного доказу до матеріалів справи; призначено до розгляду апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 на 11.07.2023.
У судове засідання, призначене на 11.07.2023, з`явилися представники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. 
У судовому засіданні колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкладення розгляду справи та додаткового повідомлення відповідачів, що не з`явилися та які не були зареєстровані у системі «Електронний суд» (усі, окрім     ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 ), про дату та час розгляду справи засобами поштового зв`язку, оскільки станом на 11.07.2023 відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідачів -1, -3, -4, -8, -9, -10, -14, -15, -16 про розгляд справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2023 розгляд апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 відкладено на 15.08.2023.
У зв`язку з перебуванням у відпустці членів колегії суддів Скрипки І.М. з 31.07.2023 по 18.08.2023, Тищенко А.І. з 31.07.2023 по 18.08.2023 судове засідання за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18, призначене на 15.08.2023 о 10 год. 20 хв., не відбулося.
Після виходу членів колегії суддів Скрипки І.М. та Тищенко А.І. з відпусток ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023 призначено до розгляду апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 на 05.09.2023.
У судове засідання, призначене на 05.09.2023, з`явилися представники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
У судовому засіданні 05.09.2023 суд перейшов до розгляду викладеного Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в апеляційній скарзі клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на подання доказу у справі та приєднання до матеріалів справи Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», який виготовлений на замовлення ФГВФО суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» від 25.07.2022 (далі, Звіт).
Вказаний документ, як зазначив позивач, поданий ним у якості додаткового підтвердження протиправності та необґрунтованості поведінки відповідачів у порушенні ними свого обов`язку діяти якнайкраще в інтересах ПАТ «КБ «Стандарт» та його кредиторів, прийнятті недобросовісних та нерозумних рішень про прийняття в заставу за кредитними договорами неліквідних цінних паперів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2023 задоволено клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», про визнання поважними причин пропуску строку на подання доказу у справі та приєднання до матеріалів справи Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», який виготовлений на замовлення ФГВФО суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» від 25.07.2022; поновлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», строк на подання до матеріалів справи нового доказу; долучено до матеріалів справи Звіт про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення по кредитним договорам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», який виготовлений на замовлення ФГВФО суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» від 25.07.2022; розгляд апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 відкладено на 03.10.2023 о 12 год 00 хв.; запропоновано учасникам справи надати суду письмові пояснення із приводу долученого до матеріалів справи Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», який виготовлений на замовлення ФГВФО суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» від 25.07.2022.
26.09.2023 від представника відповідача-5 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням приєднаного до матеріалів справи Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», який виготовлений на замовлення ФГВФО суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» від 25.07.2022), до яких додано Рецензію Всеукраїнської громадської організації «Союз експертів України» від 18.09.2023 на названий Звіт. Також у поданих поясненнях відповідачем-5 викладено клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на подання доказу (Рецензії) у справі та поновлення строку на його подання.
03.10.2023 від представника відповідача-5 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про закритий судовий розгляд справи, оскільки матеріали справи стосуються банківської таємниці.
У судове засідання, призначене на 03.10.2023, з`явилися представники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ОСОБА_5 .
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 про розгляд справи у закритому судовому засіданні; задоволено клопотання представника ОСОБА_5 про визнання поважними причин пропуску строку на подання доказу у справі та приєднання до матеріалів справи Рецензії Всеукраїнської громадської організації «Союз експертів України» від 18.09.2023 на копію Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення по кредитним договорам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», який виготовлений на замовлення ФГВФО суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» від 25.07.2022; поновлено  ОСОБА_5 строк на подання до матеріалів справи нового доказу; долучено до матеріалів справи Рецензію Всеукраїнської громадської організації «Союз експертів України» від 18.09.2023 на копію Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення по кредитним договорам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», який виготовлений на замовлення ФГВФО суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» від 25.07.2022; розгляд апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 відкладено на 12.10.2023 об 11 год 00 хв.
11.10.2023 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення щодо Рецензії, виконаної Мухіним О.О. 18.09.2023, в яких позивач зазначив, що подана Рецензія не спростовує викладені у Звіті висновки щодо ринкової вартості цінних паперів ТОВ «КУА «Авенір-Інвест» (ПЗНВІФ «Аверін-Капітал»), ПАТ «ЗНВКІФ» «Портфельні інвестиції», ПАТ «ЗНВКІФ» «Інновація», АТ «МНПК «Веста», ПАТ «Білоцерківський Агрохімцентр», ПАТ «ТД ВІАН».
У судовому засіданні 12.10.2023 судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 12.10.2023 з`явилися представники позивача, відповідача-5 та відповідача-7.
Представники інших учасників судового процесу у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України    неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частин 3, 7   статті 120 Господарського процесуального кодексу України   виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, не вручення під час доставки, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. 
Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів вчинення судом усіх належних дій задля повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги (списків розсилок поштової кореспонденції, довідок про доставку електронного документа ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових повернень), колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.
При цьому, ухвалами суду було доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті, явка представників учасників судового процесу в судове засідання обов`язковою не визнавалась.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників учасників судового процесу, що не з`явилися та які про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись судом належним чином та неявка яких не перешкоджає вирішенню спору по суті.
Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Представники відповідачів -5, -7 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача, просили залишити оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі 
18.06.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт», на підставі якої згідно з рішенням №120 від 19.06.2015 виконавчою дирекцією Фонду розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення ліквідації Банку.
16.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи - ПАТ «КБ «Стандарт».
Під час здійснення процедури ліквідації Банку встановлено, що:
- розмір зобов`язань Банку відповідно до затверджених змін рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2018 №2214 до реєстру акцептованих вимог кредиторів становить 552 242 835, 94 грн;
- оціночна (ринкова) вартість ліквідаційної маси Банку, за результатами інвентаризації майна складає 41 495 741,42 грн, з урахуванням висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», сертифікат СОД №14108/12 від 24.12.2012.
Також на замовлення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Експертна компанія «Професіонал» проведено оцінку прав грошової вимоги по кредитам ПАТ КБ «Стандарт» та виявлено значні розбіжності між балансовою вартістю кредитів та їх реальною вартістю. Зокрема, балансова вартість кредитів становила 880 507 717,54 грн, натомість їх ринкова вартість становила лише 35 773 606,00 грн.
Пов`язаними особами (особи, які мають істотну участь, керівники тощо) ПАТ «КБ «Стандарт», якими прийнято рішення/вчинені дії, які спричинили, на думку позивача, збитки банку та його кредиторам, банком визначено наступних осіб:
1) ОСОБА_1 - голова Спостережної ради, власник істотної участі;
2) ОСОБА_2 - член Спостережної ради;
3) ОСОБА_3 - заступник голови Спостережної ради;
4) ОСОБА_4 - член Спостережної ради; 
5) ОСОБА_5 -       член Спостережної ради; 
6) ОСОБА_17 - член Спостережної ради; 
7) ОСОБА_18 - член Спостережної ради; 
8) ОСОБА_14 - голова Правління, член Правління;
9) ОСОБА_13 - заступник голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;
10) ОСОБА_16 - заступник голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;
11) ОСОБА_8 - заступник голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;
12) ОСОБА_15 - заступник голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;
13) ОСОБА_6 - заступник голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;
14) ОСОБА_19 - член Кредитного комітету;             
15) ОСОБА_10 - член Кредитного комітету;
16) ОСОБА_9 - член Кредитного комітету;
17) ОСОБА_11 - член Кредитного комітету;
18) ОСОБА_12 - член Кредитного комітету;
19) ОСОБА_7 - член Кредитного комітету.
У період 2013-2014 років ПАТ «КБ «Стандарт» укладено ряд кредитних договорів (26), в забезпечення вимог за якими укладено договори застави, а саме:
1) ТОВ «АПБ-Україна» кредитний договір №50/КЛ-0614 від 25.06.2014, дата повернення кредиту - 20.03.2015, сума кредиту - 30   500 000,00 грн; договір застави цінних паперів №04/МП-50/КЛ-0614 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2015 у справі №904/5474/15 стягнуто з ТОВ «АПБ-Україна» на користь Банку 23   000 000 грн заборгованості за кредитом, 2   011 397,27 грн процентів за користування кредитом, 1193835,62 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 128438,97 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.
2) ТОВ «Мега-Інвест Дніпро» кредитний договір №74/КЛ-0714 від 29.07.2014, дата повернення кредиту - 30.04.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав №01/МП-74/КЛ-0714 від 31.07.2014, №02/МП-74/КЛ-0714 від 31.10.2014, №03/МП-74/КЛ-0714 від 28.11.2014, №04/МП-74/КЛ-0714 від 28.11.2014, №05/МП-74/КЛ-0714 від 28.11.2014, №06/МП-74/КЛ-0714 від 30.12.2014, договір застави цінних паперів № 07/МП-74/КЛ-0714 від 11.02.2014. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.09.2015 у справі №904/7344/15 стягнуто з ТОВ «Мега-Інвест Дніпро» на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості по кредиту, 2085562,43 грн заборгованості по сплаті процентів, 1065123,29 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 95314,71 грн пені за несвоєчасне погашення процентів.
3) ТОВ «Мега Інвест Компані» кредитний договір №18/КЛ-0214 від 28.02.2014, дата повернення кредиту - 06.03.2015, сума кредиту 30000000,00 грн; договори застави майнових прав №01/МП-18/КЛ-0214 від 28.02.2014, №02/МП-18/КЛ-0214 від 29.08.2014, №03/МП-18/КЛ-0214 від 30.09.2014, №04/МП-18/КЛ-0214 від 28.11.2014, №05/МП-18/КЛ-0214 від 30.12.2014, договір застави цінних паперів №07/МП-18/КЛ-0214 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 у справі №904/7248/15 стягнуто з ТОВ «Мега Інвест Компані» на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості за кредитом, 2 978 630,14 грн заборгованості за процентами, 4635616,44 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 300152,86 грн - пені за несвоєчасну сплату процентів, 1250000,00 грн  заборгованості по комісії.
4) ТОВ «Оффсайд» кредитний договір №20/КЛ-0314 від 07.03.2014, дата повернення кредиту - 29.05.2015, сума кредиту - 30300000,00 грн; договори про заставу майнових прав № 01/МП-20/КЛ-0314 від 30.05.2014, №02/МП-20/КЛ-0314 від 27.06.2014, №03/МП-20/КЛ-0314 від 31.07.2014, №04/МП-20/КЛ-0314 від 29.08.2014, №05/МП-20/КЛ-0314 від 29.08.2014, №06/МП-20/КЛ-0314 від 30.09.2014, №07/МП-20/КЛ-0314 від 31.10.2014, №08/МП-20/КЛ-0314 від 28.11.2014, №09/МП-20/КЛ-0314 від 11.02.2014 та договір застави цінних паперів №09/МП-20/КЛ-0314 від 11.02.2014. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2015 у справі № 904/5475/15 стягнуто з ТОВ «Оффсайд» на користь Банку 30059200,00 грн заборгованості по кредиту, 3182157,50 грн заборгованості за процентами, 2029127,93 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 218579,53 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.
5) ТОВ «Регион-Промекс» кредитний договір №23/КЛ-0314 від 21.03.2014, дата повернення кредиту - 11.05.2015, сума кредиту 30 000 000, 00 грн; договір застави цінних паперів №04/МП-23/КЛ-0314 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2015 №904/5364/15 стягнуто з ТОВ «Регион-Промекс» на користь Банку заборгованості за кредитом в сумі 30   000 000,00 грн, заборгованості за процентами в сумі 3084657,54 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 2501095,89 грн та пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 214735,57 грн.
6) ТОВ «СКФ-ТРЕЙД» кредитний договір №35/КЛ-1113 від 14.11.2013, дата повернення кредиту - 20.01.2016, сума кредиту 31   500 000,00 грн; договір застави цінних паперів №04/МП-23/КЛ-0314 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі №904/5365/15 стягнуто з ТОВ «СКФ-ТРЕЙД» на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості за кредитом, 2   606 301,36 грн заборгованості за процентами, 1343465,75 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 211278,51 грн  пені за несвоєчасну сплату процентів.
7) ТОВ «Транс Трейдінг» кредитний договір №13/КЛ-0713 від 23.07.2013, дата повернення кредиту - 06.03.2015, сума кредиту - 23   500 000,00 грн. Рішенням Господарського суду Дніпропетровського області від 18.01.2016 у справі №904/5472/15 стягнуто з ТОВ «Транс Трейдінг» на користь Банку - 22500000,00 грн заборгованості за кредитним договором №13/КЛ-0713 від 23.07.2013, 2 327054,81 грн процентів за користування кредитом, 3180821,92 грн за несвоєчасне повернення кредиту, 185601,56 грн пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.
8) ТОВ «Транс Трейдінг» кредитний договір №14/КЛ-0713 від 23.07.2013, дата повернення кредиту - 31.07.2015, сума кредиту - 6500000,00 грн. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2015 у справі №904/5473/15 стягнуто з ТОВ «Транс Трейдінг» на користь Банку 6450000,00 грн - заборгованості за кредитним договором №14/КЛ-0713 від 23.07.2013, 667089,03 грн - процентів, 53205,79 грн - пені за несвоєчасну сплату процентів.
9) ТОВ «Українська Інвестиційно - Депозитарна Компанія» кредитний договір №38/КЛ-1113 від 26.11.2013, дата повернення кредиту - 26.11.2015, сума кредиту -30300000,00 грн; договори застави цінних паперів №01/ЦП-38/КЛ-1113 від 29.11.2013, №02/ЦП-38/КЛ-1113 від 30.12.2014. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2015 у справі № 905/2000/15 стягнуто з ТОВ «Українська Інвестиційно - Депозитарна Компанія» на користь Банку 7560877,66 грн - заборгованості зі сплаті процентів, 937044,23 грн - пені за несвоєчасне погашення кредиту.
10) ТОВ «САМРА» кредитний договір №76/КЛ-0714 від 30.07.2014, дата повернення кредиту - 30.07.2015, сума кредиту - 30 000 000, 00 грн.; договори застави майнових прав №01/МП-76/КЛ-0714 від 31.07.2014, №02/МП-76/КЛ-0714 від 29.08.2014, №03/МП-76/КЛ-0714 від 30.09.2014, №04/МП-76/КЛ-0714 від 31.10.2014, №05/МП-76/КЛ-0714 від 28.11.2014, № 06/МП-76/КЛ-0714 від 28.11.2014, №07/МПК-76/КЛ-0714 від 30.12.2014, договори застави цінних паперів №08/ЦП-76/КЛ-0714 від 26.01.2015, №09/МП-76/КЛ-0714 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2015 у справі №910/21175/15 стягнуто з ТОВ «САМРА» на користь Банку заборгованість по кредиту 30000000,00 грн, заборгованість по сплаті процентів 2372054,77 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 1628449,32 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів 82040,96 грн.
11) ТОВ «ГІАЛА» кредитний договір №77/КЛ-0714 від 30.07.2014, дата повернення кредиту - 30.07.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори застави майнових прав № 01/МП-77/КЛ-0714 від 31.07.2014, №02/МП-77/КЛ-0714 від 29.08.2014, № 03/МП-77/КЛ-0714 від 30.09.2014, № 04/МП-77/КЛ-0714 від 31.10.2014, № 05/МП-77/КЛ-0714 від 28.11.2014, № 06/МП-77/КЛ-0714 від 28.11.2014, №07/МПК-77/КЛ-0714 від 30.12.2014, договір застави цінних паперів № 08/ЦП-77/КЛ-0714 від 26.01.2015, № 09/МП-77/КЛ-0714 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі №910/13212/15 стягнуто з ТОВ «ГІАЛА» на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості по кредиту, 2372054,79 грн заборгованості по сплаті процентів, 82040,96 грн пені за несвоєчасне погашення процентів.
12) ТОВ «Вілкос» кредитний договір №78/КЛ-0714 від 30.07.2014, дата повернення кредиту - 30.07.2015, сума кредиту 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав №01/МП-78/КЛ-0714 від 31.07.2014, №02/МП-78/КЛ-0714 від 29.08.2014, №03/МП-78/КЛ-0714 від 30.09.2014, №04/МП-78/КЛ-0714 від 31.10.2014, №05/МП-78/КЛ-0714 від 28.11.2014, №06/МП-78/КЛ-0714 від 28.11.2014, №07/МП-78/КЛ-0714 від 30.12.2014, договори застави цінних паперів №08/МП-78/КЛ-0714 від 11.02.2015, №09/МП-78/КЛ-0714 від 11.02.2015, №10/МП-78/КЛ-0714 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва 22.07.2015 у справі №910/13198/15 стягнуто з ТОВ «Вілкос» на користь Банку 29300000,00 грн  заборгованості за кредитним договором, 2316706,83 грн заборгованості за процентами, 80126,66 грн  пені.
13) ТОВ «Орісса» кредитний договір №79/КЛ-0714 від 30.07.2014, дата повернення кредиту - 30.07.2015, сума кредиту - 30 000000,00 грн; договір про заставу майнових прав №01/МП-79/КЛ-0714 від 31.07.2014, №02/МП-79/КЛ-0714 від 29.08.2014, №03/МП-79/КЛ-0714 від 30.09.2014, №04/МП-79/КЛ-0714 від 31.10.2014, №05/МП-79/КЛ-0714 від 28.11.2014, №06/МП-79/КЛ-0714 від 28.11.2014, №07/МПК-79/КЛ-0714 від 30.12.2014, договори застави цінних паперів №08/ЦП-79/КЛ-0714 від 26.01.2015, № 08/МП-79/КЛ-0714 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі №910/14799/15 стягнуто з ТОВ «Орісса» на користь Банку заборгованість по кредиту в розмірі 29000000,00 грн, заборгованість по відсоткам в розмірі 2313643,84 грн, пеню за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 1729726,03 грн та пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 81309,76 грн.
14) ТОВ «Феймос Грос» кредитний договір №127/КЛ-1114 від 21.11.2014, дата повернення кредиту - 20.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав № 01 від 28.11.2014, від 30.12.2014, договори застави цінних паперів № 03 від 26.01.2015 та № 04 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі №910/14798/15 стягнуто з ТОВ «Феймос Грос» на користь Банку заборгованість по кредиту в розмірі 30000000,00 грн, заборгованість по відсоткам в розмірі 2417671,25 грн, пеню за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 456164,38 грн та пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 110865,58 грн.
15) ТОВ «Скотіш Лідер» кредитний договір №128/КЛ-1114 від 21.11.2014, дата повернення кредиту - 20.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав №01 від 28.11.2014, №02 від 30.12.2014, договори застави цінних паперів № 03 від 26.01.2015 та №04 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 у справі №910/21170/15 стягнуто з ТОВ «Скотіш Лідер» на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості за кредитом, 2461232,89 грн заборгованість зі сплати процентів, 394520,55 грн пеню за несвоєчасне погашення кредиту та 117310,32 грн пеню за несвоєчасне погашення процентів.
16) ТОВ «Блек Ботл» кредитний договір №129/КЛ-1114 від 21.11.2014, дата повернення кредиту - 20.11.2015, сума кредиту - 30000000, 00 грн; договір №01/МП-129/КЛ-1114 про заставу майнових прав від 28.11.2014, договір застави цінних паперів №02/ЦП-129/КЛ-1114 від 30.12.2014. Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.09.2015 у справі №910/13205/15 стягнуто з ТОВ «Блек Ботл» на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості по кредиту, 2 461      232,88 грн заборгованості за відсотками по кредиту, 590753,42 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту та 117      310,32 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.
17) ТОВ «Хайленд Легенд» кредитний договір №130/КЛ-1114 від 21.11.2014, дата повернення кредиту - 20.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договір про заставу майнових прав від 28.11.2014, договори застави цінних паперів №02 від 30.12.2014, №03 від 26.01.2015, №04 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 у справі №910/21168/15 стягнуто з ТОВ «Хайленд Легенд» на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості за кредитом, 2461232,88 грн заборгованості за процентами, 590753,42 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 117310,32 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.
18) ТОВ «Гленрозис Селект» кредитний договір №131/КЛ-1114 від 25.11.2014, дата повернення кредиту - 24.11.2015, сума кредиту - 30000000, 00 грн; договори застави цінних паперів № 02/ЦП-131/КЛ-1114 від 30.12.2014, №03/МП-131/КЛ-1114 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі №910/13210/15 стягнуто з ТОВ «Гленрозис Селект» на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 30000000,00 грн, суму заборгованості за процентами в розмірі 2526575,34 грн, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 601541,10 грн, пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 126977,42 грн.
19) ТОВ «Бріна» кредитний договір №132/КЛ-1114 від 25.11.2014, дата повернення кредиту - 24.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав №01/МП-132/КЛ-1114 від 28.11.2014, №02/МП-132/КЛ-1114 від 30.12.2014, договори застави цінних паперів №03/ЦП-132/КЛ-1114 від 26.01.2015, №04/ЦП-132/КЛ-1114 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2015 у справі № 910/13208/15 стягнуто з ТОВ «Бріна» на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 30000000 грн, суму заборгованості за процентами в розмірі 2526575,35 грн, пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 433972,60 грн, пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 126977,42 грн.
20) ТОВ «Одінер» кредитний договір №134/КЛ-1114 від 25.11.2014, дата повернення кредиту - 24.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договір про заставу майнових прав № 01/МП-134/КЛ-1114 від 28.11.2014, договори застави цінних паперів №02/ЦП-134/КЛ-1114 від 26.01.2015, №03/МП-134/КЛ-1114 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 910/13203/15 стягнуто з ТОВ «Одінер» на користь Банку заборгованість за кредитом в розмірі 30000000,00 грн, заборгованість за процентами в розмірі 1241506,85 грн, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 1397260,27 грн, пеню за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 17758,83 грн.
21) ТОВ «Кілбегган» кредитний договір №135/КЛ-1114 від 25.11.2014, дата повернення кредиту - 24.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав № 01/МП-135/КЛ-1114 від 28.11.2014, № 02/МПК-135/КЛ-1114 від 30.12.2014; договори застави цінних паперів №03/ЦП-135/КЛ-1114 від 26.01.2015, №05/МП-135/КЛ-1114 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2019 у справі № 910/13209/15 стягнуто з ТОВ «КІЛБЕГГАН» на користь Банку заборгованість по кредиту в сумі 30000000,00 грн; заборгованість по сплаті процентів в сумі 2526575,34 грн; пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1482739,73 грн; пеню за несвоєчасне погашення процентів в сумі 126977,42 грн.
22) ТОВ «Сантаріус» кредитний договір №133/КЛ-1114 від 25.11.2014, дата повернення кредиту - 24.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав № 01 від 28.11.2014, №02 від 30.12.2014 та договори застави цінних паперів № 03 від 26.01.2015, №04 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2015 у справі №910/14805/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантаріус» на користь Банку основну заборгованість у розмірі 29000000,00 грн, 2442356,17 грн заборгованості за відсотками, 1773452,05 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 122744,83 грн пені за несвоєчасне погашення процентів.
23) ТОВ «НОЙ АРАСПЕЛ» кредитний договір №136/КЛ-1114 від 26.11.2014, дата повернення кредиту - 25.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договір №01/МП-136/КЛ-1114 про заставу майнових прав від 28.11.2019, договори застави цінних паперів №02/ЦП-136/КЛ-1114 від 30.12.2014, №03/ЦП-136/КЛ-1114 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 у справі №910/13199/15 стягнуто з ТОВ «НОЙ АРАСПЕЛ» на користь Банку 30000000,00 грн заборгованості по кредиту, 2526575,34 грн заборгованості по сплаті процентів, 594863,01 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 126977,42 грн пені за несвоєчасне погашення процентів.
24) ТОВ «Хайленд КАП» кредитний договір №137/КЛ-1114 від 26.11.2014, дата повернення кредиту - 25.11.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн; договори про заставу майнових прав № 01, № 02 від 28.11.2014 та договори застави цінних паперів № 03 від 30.12.2014 та №04 від 11.02.2015. Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі №910/14797/15 стягнуто з ТОВ «Хайленд КАП» на користь Банку кредит в сумі 30000000,00 грн; проценти за користування кредитом в сумі 2766164,38 грн; пеню за невчасне повернення кредиту в сумі 849452,05 грн; пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 162423,47 грн.
25) ТОВ «Неввіль» кредитний договір №150/ОВ-1214 від 26.12.2014, дата повернення кредиту - 25.12.2015, сума кредиту - 30000000,00 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2015 у справі №910/21172/15 стягнуто з ТОВ «Неввіль» на користь Банку 29460215,19 грн заборгованості за кредитом, 4780937,77 грн заборгованості за процентами, 655220,75 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.
26) ТДВ «Страхова компанія «Авангард» кредитний договір №99/КЛ-0914 від 16.09.2014, дата повернення кредиту - 16.09.2015, сума кредиту - 15000000,00 грн, договір застави цінних паперів №01/ЦП-99/КЛ-0914 від 16.09.2014, договір №01/МП-99/КЛ-0914 про заставу майнових прав від 28.11.2014. Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.10.2015 у справі №922/4898/15 стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Авангард» на користь Банку заборгованість за кредитним договором №99/КЛ-0914 (про надання відновлювальної кредитної лінії) від 16.09.2014 у сумі 15139720,74 грн, в тому числі 13000000,00 грн заборгованості за кредитом, 1887671,25 грн заборгованості за процентами, 252049,49 грн пені за несвоєчасну сплату процентів.
Звертаючись до суду із позовом у даній справі, Фонд обґрунтовує позовні вимоги тим, що під час здійснення процедури ліквідації Банку встановлено недостатність майна для покриття всіх вимог кредиторів у розмірі 510 747 094,52 грн та встановлено, що пов`язані особи Банку (члени Спостережної Ради, Правління, Кредитного комітету) не забезпечили здійснення Банком своєї діяльності у відповідності до нормативів Національного банку України, вимог законодавства, допускали здійснення банком ризикових кредитних операцій у вигляді видачі незабезпечених кредитів на задоволення потреб групи компаній, які зв`язані між собою та власниками Банку, що призвело до втрати Банком ліквідності, неможливості виконання зобов`язань перед вкладниками, визнання Банку неплатоспроможним та завдання шкоди Банку, вкладникам та іншим його кредиторам. Таким чином, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів солідарно шкоду у розмірі 794   247   419,30 грн (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, прийнятої судом до розгляду), що стягнута за рішеннями судів по кредитним операціям, які не були виконані.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів відповідачів -5, -7 на неї, враховуючи вказівки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2022 у даній справі, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.
Предметом позову у цій справі є відшкодування (стягнення) шкоди, заподіяної Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Стандарт»  протиправними діями/бездіяльністю пов`язаних осіб Банку (членами Спостережної Ради, Правління, Кредитного комітету). 
Стаття 11 Цивільного кодексу України   передбачає, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно з частинами першою та другою   статті 1166 Цивільного кодексу України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану недоговірну (деліктну) шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Отже, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:
- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;
- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;
- вина заподіювача шкоди, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Суди, розглядаючи спори про стягнення шкоди, мають встановлювати наявність усіх елементів складу правопорушення у їх сукупності. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність у вигляді відшкодування шкоди не настає.
За загальними правилами розподілу обов`язку доказування кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша та третя   статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
При поданні позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди, на позивача покладається обов`язок довести належними, допустимими та достовірними доказами неправомірність поведінки заподіювача шкоди, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою.
Водночас зі змісту частини другої   статті 1166 Цивільного кодексу України   вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Відповідний висновок Верховного Суду щодо застосування частини другої   статті 1166 Цивільного кодексу України   та презумпції вини заподіювача шкоди міститься, зокрема у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №910/12930/18, від 28 жовтня 2021 року у справі №910/9851/20, від 20 жовтня 2022 року у справі №910/3782/21. Також на це звернув увагу Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 у даній справі, направляючи її на новий розгляд.
Отже, спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача, тобто відповідача у правовідносинах про відшкодування шкоди.
Позовні вимоги у цій справі заявлені Фондом, зокрема, на підставі частини п`ятої   статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»   та   статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»   у редакціях цих законів, чинних станом на дату подання Фондом позову, які є спеціальними у спірних правовідносинах.
Щодо редакцій положень названих статей, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, суд зазначає таке.
Як зазначив Верховний Суд, направляючи дану справу на новий розгляд, із посиланням на висновки, наведені у пунктах 131 - 148 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №910/12930/18, вищевказані статті за своєю правовою природою містять як норми матеріального, так й норми процесуального права.
До норм матеріального права належать норми, які визначають коло осіб, що можуть бути притягнуті до відповідальності, підстави такої відповідальності та її розмір. Тоді як до процесуальних норм належать норми, які визначають порядок притягнення особи до відповідальності.
Порядок дій позивача як ліквідатора Банку, в тому числі вжиття заходів, спрямованих на задоволення вимог кредиторів Банку, що ліквідується, шляхом звернення з вимогами про відшкодування шкоди до пов`язаних з банком осіб, а у випадку їх невиконання до суду є процесуальною, процедурною нормою.
Відповідно, до правовідносин, у яких бере участь Фонд як ліквідатор неплатоспроможного Банку (виявлення недостатності майна для розрахунків з кредиторами, виявлення нікчемних та сумнівних правочинів, протиправної діяльності пов`язаних з Банком осіб, збитків, звернення з вимогами до пов`язаних з Банком осіб, звернення з позовом до суду) мають застосовуватись редакції статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність», що були чинними станом на момент вчинення Фондом відповідних дій, тобто станом на дату звернення із даним позовом до суду.
Водночас, норми статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» щодо підстав, розміру цивільно-правової відповідальності за завдану банку або його кредиторам шкоду є матеріально-правовими, а відтак щодо них застосовується принцип незворотної дії закону в часі (стаття 58 Конституції України).
Фонд, звертаючись до суду з позовом у цій справі, реалізував своє процесуальне право на пред`явлення до суду вимоги про відшкодування шкоди до пов`язаних з банком осіб, передбачене частиною п`ятою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, чинній станом на дату подання Фондом позову у цій справі, та, вчиняючи такі дії, правильно керувався редакцією цієї норми, чинною станом на дату подання ним позову, яка вже містила такі терміни як «недостатність майна» та «пов`язані з банком особи».   
Водночас, при визначенні підстав відповідальності та кола осіб, які можуть бути притягнуті до такої відповідальності, суд у даній справі повинен керуватися тією нормою, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме вчинення такими особами відповідних дій, тобто у спірних правовідносинах у 2013 - 2014 роках.
Щодо належності відповідачів до кола осіб, які визначені частиною 5 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд встановив наступне.
Відповідно до частини 5 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, що була чинною протягом 2013-2015 років, до внесення змін до цієї норми за Законом України №629-VIII від 16.07.2015, що набрав чинності 12.08.2015), Фонд має право звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку. У разі отримання Фондом відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, встановлений Фондом, Фонд має право звернутися до суду з вимогою про стягнення майна з таких осіб для задоволення вимог кредиторів.
Частиною 5 статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції станом на час подання позову) встановлено, що Фонд або уповноважена особа Фонду у разі недостатності майна банку звертається до пов`язаної з банком особи, дії або бездіяльність якої призвели до заподіяння кредиторам та/або банку шкоди, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. У разі невиконання зазначених вимог Фонд звертається з такими вимогами до суду.
Відповідно до пунктів 6-2 частини 1 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у редакції, чинній з 12.08.2015 до 22.05.2020) недостатність майна банку - перевищення розміру зобов`язань банку відповідно до реєстру акцептованих вимог кредиторів над оціночною вартістю ліквідаційної маси банку, за винятком майна банку, що є предметом застави та використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. 
Згідно частин третьої-шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, що була чинною протягом 2013-2015 років, до внесення змін до цієї норми за Законом України №218-VIII від 02.03.2015, що набрав чинності 08.03.2015) учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.
Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.
Власники істотної участі, керівники банку (крім керівників відокремлених підрозділів банку) за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку несуть відповідальність.
На власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.
Відповідно до визначення термінів, що містяться у статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» учасники банку - засновники банку, акціонери банку, який є публічним акціонерним товариством, і пайовики кооперативного банку;
істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи; 
керівники юридичної особи (крім банку) - керівник підприємства, установи, члени виконавчого органу та ради (спостережної ради) юридичної особи;  
контролер - фізична або юридична особа, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб  та  яка має  можливість здійснювати вирішальний вплив  на  управління або діяльність юридичної особи  шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає  еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.
Згідно з частиною 1 статті 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2013-2014 роках) керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління (ради директорів), головний бухгалтер, його заступник, керівники відокремлених підрозділів банку.
Частина 1 статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2013-2014 роках) для цілей цього Закону пов`язаними особами є: 1) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку; 3) керівники юридичних осіб, які мають істотну участь у банку; 4) керівники та контролери споріднених осіб банку; 5) керівники та контролери афілійованих осіб банку; 6) афілійовані особи банку; 7) споріднені особи банку; 8) асоційовані особи будь-якої фізичної особи, зазначеної в пунктах 1-5 цієї частини; 9) юридичні особи, у яких асоційовані особи, визначені в пункті 8 цієї частини, є керівниками або контролерами.
За змістом положень   Закону України «Про банки і банківську діяльність»   керівники банку є особами з відповідним ступенем кваліфікації та досвіду, володіють спеціальними знаннями, а тому мають розуміти значення своїх дій, вчинених при виконанні своїх повноважень на посадах, та/або своєї допущеної бездіяльності, а також наслідки таких дій/бездіяльності.
За змістом статті 44 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у 2013-2014 роках) з метою управління ризиками банки створюють постійно діючі комітети, зокрема: 1) кредитний комітет; 2) комітет з питань управління активами та пасивами; 3) тарифний комітет.
Відповідно до пункту 11.3. Статуту Банку (затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів, протокол №4 від 17.12.2010 та погодженого 04.02.2011 Національним банком України), пункту 12.22. Статуту Банку (затвердженого рішенням акціонера ПАТ «КБ «Стандарт» №1 від 16.04.2014 та погодженого 02.06.2014 Національним банком України) та Положення про Спостережну раду ПАТ «КБ «Стандарт», Спостережна рада банку контролює та регулює діяльність Правління. До виключної компетенції Спостережної ради Банку належить, зокрема, прийняття рішення про вчинення значних правочинів, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є їх предметом, становить від 10 до 25 % вартості активів банку, в тому числі прийняття рішень щодо укладення банком господарських договорів (крім договорів, спрямованих на реалізацію кредитних операцій банку) на суму, що дорівнює або перевищує еквівалент 3 000 000,00 доларів США.
Згідно з пунктом 11.4. Статуту Банку (затверджений позачерговими загальними зборами акціонерів, протокол №4 від 17.12.2010 та погоджений 04.02.2011 Національним банком України), пункту 13 Статуту Банку (затверджений рішенням акціонера ПАТ «КБ «Стандарт» № 1 від 16.04.2014 та погоджений 02.06.2014 Національним банком України) та Положення про Правління ПАТ «КБ «Стандарт» до компетенції Правління належить, зокрема, прийняття рішення про вчинення правочинів, укладення договорів (угод) (крім договорів, спрямованих на реалізацію кредитних операцій банку), здійснення інших значимих юридичних дій, які мають наслідком виникнення у банку прав та/або обов`язків, зменшення та/або збільшення вартості активів (майна, майнових прав) банку на суму, що перевищує еквівалент 1 000 000,00 доларів США, але є меншою 3 000 000,00 доларів США.
Як вказував позивач, пов`язаними особами ПАТ «КБ «Стандарт», якими зокрема (але не виключно) були прийняті рішення/вчинені дії, які спричинили збитки Банку та його кредиторам, є наступні особи: ОСОБА_1 , який діяв як голова Спостережної ради, власник істотної участі; ОСОБА_2 , який діяв як член Спостережної ради; ОСОБА_3 , яка діяла як заступник голови Спостережної ради; ОСОБА_4 , який діяв як член Спостережної ради; ОСОБА_5 , який діяв як член Спостережної ради; ОСОБА_17 , який діяв як член Спостережної ради; ОСОБА_18 , яка діяла як член Спостережної ради; ОСОБА_14 , який діяв як Голова Правління, член Правління; ОСОБА_13 , який діяв як заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; Рахматуллаєв Анвар Турсунбайович, який діяв як заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_8 , яка діяла як заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_15, який діяв як заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_6, яка діяла як заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету; ОСОБА_19 , який діяв як член Кредитного комітету; ОСОБА_10 , який діяв як член Кредитного комітету; ОСОБА_9 , який діяв як член Кредитного комітету; ОСОБА_11 , який діяв як член Кредитного комітету; ОСОБА_12 , яка діяла як член Кредитного комітету; ОСОБА_7 , який діяв як член Кредитного комітету. 
Судом із наявних у справі матеріалів, а саме: Переліку керівників банку від 12.11.2018, інформації про керівників Банку з сайту НБУ, інформації про власників істотної участі в Банку з сайту НБУ, рішення акціонера №7 ПАТ «КБ «Стандарт» від 20.11.2012, рішення акціонера №9 ПАТ «КБ «Стандарт» від 30.01.2013, рішення акціонера №15 ПАТ «КБ «Стандарт» від 29.10.2013, рішення акціонера № 3 ПАТ «КБ «Стандарт» від 20.08.2014, протоколів засідань Спостережної ради ПАТ «КБ «Стандарт» №24 від 16.04.2013, №25 від 17.04.2013, №32 від 28.05.2013, №36 від 12.06.2013, №47 від 25.07.2013, №63-3 від 29.10.2013, №67 від 13.11.2013, №24 від 07.04.2014, №76 від 18.08.2014, №77 від 19.08.2014, №80 від 22.08.2014, №102 від 13.10.2014, №106 від 20.10.2014, №108 від 22.10.2014, № 12 від 02.02.2015, №14 від 06.02.2015, №17 від 18.02.2015, №57 від 22.10.2014, № 58 від 30.10.2014, особливою та щорічною інформацією емітента - ПАТ «КБ «Стандарт», встановлено таке.
ОСОБА_1 був власником істотної участі в банку та згідно рішення позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ КБ «Стандарт» (протокол від 15.07.2010) та наказу Голови Правління Банку №70/2-К від 02.08.2010 (том 2, а.с. 184) перебував на посаді голови Спостережної ради з 02.08.2010. Згідно наказу №35-К від 30.01.2015 (том 2, а.с. 185) у зв`язку з закінченням строку дії Контракту від 28.11.2014, укладеного з ОСОБА_1 , припинено з 31.01.2015 дію названого Контракту. З 01.02.0215 наказано укласти цивільно-правовий договір з Головою Спостережної ради Банку ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 як член Спостережної ради діяв з 29.10.2013 (протокол засідання Спостережної ради №63-3 від 29.10.2013, рішення акціонера ПАТ КБ «Стандарт» №15 від 29.10.2013; том 2, а.с. 143-144; 118) по 20.08.2014 (протокол рішення єдиного акціонера ПАТ КБ «Стандарт» №3 від 20.08.2014; том 2, а.с. 119). Також був обраний  членом Спостережної ради з 17.09.2014 (рішення акціонера №5 ПАТ КБ «Стандарт» від 17.09.2014; том 2, а.с. 123), припинено повноваження як члена спостережної ради 18.02.2015 (згідно рішення Спостережної ради№17 від 18.02.2015);
ОСОБА_3 діяла як заступник голови Спостережної ради у період з 20.11.2012 по 28.11.2014 (згідно даних НБУ щодо переліку керівників Банку, рішення акціонера №7 ПАТ КБ «Стандарт» від 20.11.2012; том 2, а.с. 116, 94-95), з 28.11.2014 діяла як член Спостережної ради;
ОСОБА_4 діяв як член Спостережної ради з 01.02.2013 (рішення акціонера №9 ПАТ КБ «Стандарт» від 30.01.2013, протоколу загальних зборів акціонерів №8 від 28.11.2014; том 2, а.с. 117) по 18.02.2015 (згідно даних  НБУ щодо переліку керівників Банку; том 2, а.с. 100).
ОСОБА_5 діяв як член Спостережної ради з 04.09.2014 (рішення акціонера №4 ПАТ КБ «Стандарт» від 04.09.2014; том 2, а.с. 121, 85) по 18.02.2015 (згідно даних  НБУ щодо переліку керівників Банку; том 2, а.с. 100).
ОСОБА_17 діяв як член Спостережної ради з 20.08.2014 (протокол рішення єдиного акціонера ПАТ КБ «Стандарт» №3 від 20.08.2014) по 28.11.2014 (протокол загальних зборів акціонерів №8 від 28.11.2014);
ОСОБА_18 діяла як член Спостережної ради з 28.11.2014 (протокол загальних зборів акціонерів №8 від 28.11.2014) по 18.02.2015 (рішення Спостережної ради №17 від 18.02.2015).
ОСОБА_14 діяв як Голова Правління-Член Правління з 11.07.2012 (згідно рішення комісії НБУ з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 06.07.2012 (лист НБУ від 07.07.2012 №41-112/3429-6844) та наказу ПАТ КБ «Стандарт» №155-К від 10.07.2021) по 14.10.2014 (протокол Спостережної ради №102 від 13.10.2014, згідно прийнятого рішення про звільнення з 14.10.2014 ОСОБА_14 з посади Голови Правління-Члена Правління; том 2, а.с. 162).
ОСОБА_13 діяв як заступник Голови Правління, член правління з 07.04.2014 (протокол Спостережної ради Банку №24 від 07.04.2014; том 2, а.с. 156) по 02.02.2015 (протокол №12 засідання Спостережної ради від 02.02.2015; том 2, а.с. 168). З 14.10.2014 рішенням Спостережної ради №102 від 13.10.2014 був призначений т.в.о. Голови правління Банку. Також у матеріалах справи міститься протокол засідання Спостережної ради Банку №80 від 22.08.2014, з якого вбачається, що з 01.09.2014 був затверджений склад Кредитного комітету, до якого входив ОСОБА_13 
ОСОБА_16 діяв як заступник Голови Правління-Член Правління у період з 17.09.2014 (рішення Спостережної ради №86 від 17.09.2014) та був звільнений з Банку 18.02.2015. Також у матеріалах справи міститься протокол засідання Спостережної ради Банку №88 від 19.09.2014 (том 2, а.с. 161), з якого вбачається, що з 26.09.2014 був затверджений склад Кредитного комітету, до якого входив ОСОБА_16 .
ОСОБА_8 діяла як заступник Голови Правління-Член Правління з 19.08.2014 (протокол №77 засідання Спостережної ради від 19.08.2014; том 2, а.с. 159). З 06.02.2015 (протокол №14 засідання Спостережної ради від 06.02.2015) ОСОБА_8 була призначена т.в.о. Голови правління Банку. З 05.05.2015 звільнена на підставі рішення Уповноваженою особою ФГВФО від 24.02.2015 та наказу №258-К від 24.04.2015. Була включена до складу кредитного комітету Банку згідно протоколу №47 засідання Спостережної ради від 25.07.2013 (том 2, а.с. 141-142).
ОСОБА_15 діяв як заступник Голови Правління-Член Правління з 22.10.2014 (протокол №108 засідання Спостережної ради від 22.10.2014; том 2, а.с. 165-166) по 24.04.2015 (звільнений на підставі рішення Уповноваженою особою ФГВФО від 24.02.2015 та наказу №247-К від 24.04.2015). З 22.10.2014 був членом кредитного комітету (протокол №57 засідання Правління Банку від 22.10.2014; том 2, а.с. 173-177).
ОСОБА_6 діяла як заступник Голови Правління-Член Правління з 17.04.2013 (протокол засідання Спостережної ради Банку №24 від 16.04.2013; том 2, а.с. 133-134) по 18.08.2014 (протокол засідання Спостережної ради Банку №76 від 18.08.2014; том 2, а.с. 158). Була включена до складу Кредитного комітету згідно протоколу засідання Спостережної ради Банку №25 від 17.04.2013 (том 2, а.с. 135-136). Протоколом засідання Спостережної ради Банку №80 від 22.08.2014 було затверджено з 01.09.2014 оновлений склад Кредитного комітету, до якого ОСОБА_6 вже не входила.
ОСОБА_19 діяв як член Кредитного комітету (склад Кредитного комітету, до якого входив ОСОБА_19 був затверджений з 12.06.2013 згідно протоколу засідання Спостережної ради №36 від 12.06.2013 (том 2, а.с. 139-140).
ОСОБА_10 у матеріалах справи судом не виявлено відомостей про нього як про члена Кредитного комітету (дати його включення до Кредитного комітету та виключення з нього). Наявна інформація про ОСОБА_10 як інсайдера Банку станом на 06.01.2015 (том 2, а.с. 246).
ОСОБА_9 входив до складу Кредитного комітету, затвердженого з 26.09.2014 протоколом засідання Спостережної ради №88 від 19.09.2014 (том 2, а.с. 161).
ОСОБА_11 діяв як член Кредитного комітету (склад Кредитного комітету, до якого входив ОСОБА_11 був затверджений з 14.11.2013 згідно протоколу засідання Спостережної ради №67 від 13.11.2013 (том 2, а.с. 147-148). Протоколом №57 засідання Правління Банку від 22.10.2014 (том 2, а.с. 173-177) було затверджено з 22.10.2014 оновлений склад Кредитного комітету, до якого ОСОБА_11 вже не входив.
ОСОБА_12 (заступник начальника юридичного управління) була включена до складу Кредитного комітету як його член згідно рішення, закріпленого у протоколі №57 засідання Правління Банку від 22.10.2014 (том 2, а.с. 173-177).
ОСОБА_7 - у матеріалах справи судом не виявлено відомостей про нього як про члена Кредитного комітету (дати його включення до Кредитного комітету та виключення з нього). Наявна інформація про ОСОБА_7 як інсайдера Банку станом на 06.01.2015 (том 2, а.с. 246). Водночас, представник ОСОБА_7 у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що ОСОБА_7 працював у Банку у період з 01.12.2014 по 18.02.2015, входив до складу Кредитного комітету.
Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, що була чинною протягом 2013-2015 років), саме на власників істотної участі та керівників банку (голову, заступника голови Правління, членів Правління, голову, заступника та членів Спостережної ради) за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних. 
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 у заперечення своєї вини у завданні Банку шкоди посилався, зокрема, на те, що члени Кредитного комітету не відносяться до складу Правління, а сам Кредитний комітет не є частиною Правління, що з огляду на приписи пунктів 6.2., 6.3. Положення про Правління Банку, виключає відповідальність членів кредитного комітету у заподіянні збитків Банку. 
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відхилення зазначених аргументів, враховуючи таке.
Згідно зі статтею 37 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органами управління банку є загальні збори учасників, спостережна рада, правління (рада директорів) банку.
Відповідно до пункту 15 частини 1   статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства»   (у редакції, чинній станом на 2013-2015 роки) посадовими особами органів акціонерного товариства є фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.
Відповідно до пункту 10.1. Статуту ПАТ «КБ «Стандарт», затвердженого рішенням акціонера № 1 від 16.04.2014 ПАТ «КБ «Стандарт», органами управління Банку є: загальні збори Акціонерів, Спостережна рада Банку, Правління Банку. 
Пунктом 13.1. Статуту ПАТ «КБ «Стандарт» визначено, що Правління є виконавчим органом Банку, який очолює Голова Правління. 
Відповідно до пункту 13.5. Статуту ПАТ «КБ «Стандарт» голова та члени Правління, в т.ч. Перший заступник та Заступники Голови Правління, обираються Спостережною радою. 
Крім того, положеннями пункту 14.1. Статуту ПАТ «КБ «Стандарт» передбачено, що керівниками Банку є Голова та члени Спостережної ради, Голова Правління, його заступники та члени Правління, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених структурних підрозділів Банку. 
Водночас, за змістом пункту 20.2. Статуту ПАТ «КБ «Стандарт» Кредитний комітет створюється для забезпечення додаткових заходів з метою управління ризиками. 
Також, пунктом 8.1. Положення про Правління ПАТ «КБ «Стандарт», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів №1 від 16.04.2014, визначено, що, зокрема, кредитний комітет утворюється з метою забезпечення більшої ефективності роботи Правління. 
Відповідно до пункту 1.2. Положення про Кредитний комітет ПАТ «КБ «Стандарт», затвердженого рішенням Правління ПАТ «КБ «Стандарт», оформленого протоколом № 36 від 07.08.2014, Кредитний комітет є постійно діючим колегіальним, оперативним органом Банку, створеним з метою розробки та впровадження його кредитної та інвестиційної політики, прийняття рішень про видачу (зміну умов) кредитів та інших активних операцій, визначення лімітів міжбанківського кредитування, затвердження щомісячного резерву по кредитних операціях, та інших активних операціях, що віднесені до компетенції Кредитного комітету.
Кредитний комітет є підзвітним Правлінню Банку і Спостережній раді Банку (пункт 4.2. Положення про Кредитний комітет ПАТ «КБ «Стандарт»). 
З огляду на наведене, враховуючи, що створення Кредитного комітету передбачено Статутом Банку, й що останній фактично є частиною Правління Банку, місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача-7 стосовно того, що на його членів як посадових осіб Банку не може бути покладена відповідальність за заподіяння шкоди Банку згідно норм статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Щодо елементів складу цивільного правопорушення судом встановлено таке.
Як уже зазначалося, неправомірність поведінки особи у деліктному зобов`язанні полягає у невідповідності такої поведінки (дії та /або бездіяльності) вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої   статті 89 Господарського кодексу України   посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:
- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;
- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;
- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;
- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;
- іншими винними діями посадової особи.
Згідно з частинами третьою та четвертою   статті 92 Цивільного кодексу України   орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.
За змістом частини 1   статті 63 Закону України «Про акціонерні товариства»   (у редакції, чинній станом на 2013-2015 роки) посадові особи органів акціонерного товариства повинні діяти в інтересах товариства, дотримуватися вимог законодавства, положень статуту та інших документів товариства.
Отже, у наведених положеннях законодавства закріплені обов`язки органів юридичної особи (посадових осіб) діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно, розумно та не перевищувати своїх повноважень, а також відповідальність за їх порушення (фідуціарні обов`язки).
Визначення терміну «фідуціарний обов`язок» міститься у Методичних рекомендаціях щодо вдосконалення корпоративного управління в банках України, які схвалені постановою Правління Національного банку України №98 від 28 березня 2007 року.
Відповідно до пункту 1.12. Глави 1 Розділу І цих Методичних рекомендацій фідуціарний обов`язок - обов`язок діяти якнайкраще в інтересах іншої особи. Керівник банку (фідуціар) зобов`язаний діяти з урахуванням інтересів банку (тобто всіх його акціонерів та клієнтів), а не з особистих (приватних) інтересів. Від фідуціара завжди вимагається діяти добросовісно та безпристрасно. Фідуціар повинен бути чесним і не повинен вести справи в такий спосіб, що надає йому необумовлені вигоди або завдає шкоди інтересам клієнтів або акціонерів.
Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до завдання шкоди підприємству і зобов`язання її відшкодувати.
Вирішуючи питання відповідальності посадової особи перед юридичною особою, суд виходить з презумпції, що така посадова особа діяла в найкращих інтересах товариства; її рішення були незалежними та обґрунтованими; її фідуціарні обов`язки були виконані належним чином.
Водночас спростування позивачем відповідної презумпції за одним з критеріїв свідчить про неналежне виконання своїх фідуціарних обов`язків відповідачами. У цьому разі вже відповідач зобов`язаний довести, що він діяв в інтересах товариства.
Важливим елементом доказування наявності повного складу правопорушення є причинно-наслідковий зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, який полягає у тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Тобто слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Згідно з частиною другою статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини першої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відтак, виною є невжиття особою всіх належних від неї заходів для запобігання заподіянню шкоди.
Суд зазначає, що наведені вище положення законодавства, зокрема статті 92, 1166 Цивільного кодексу України, частина друга статті 89 Господарського кодексу України, стаття 63 Закону України «Про акціонерні товариства», статті 37, 39, 40, 42, 43, 44  Закону України «Про банки і банківську діяльність», частина п`ята статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (у відповідних редакціях цих законів, чинних протягом спірного періоду), презюмують солідарну відповідальність органів юридичної особи за шкоду, заподіяну юридичній особі порушенням обов`язків щодо її представництва. Неправомірність їх поведінки може полягати як у вчиненні певних дій, так і в їх не вчиненні, тобто бездіяльності.
Отже, неплатоспроможність банку може бути наслідком як активних дій учасників, органів управління банку (ухвалення рішень, підписання договорів, спрямованих на купівлю облігацій), так і пасивної їх бездіяльності.
При цьому, положення спеціального банківського законодавства передбачають, що керівники банку є особами з відповідним ступенем кваліфікації та досвідом, володіють спеціальними знаннями, мають розуміти значення своїх дій, вчинених при виконання своїх повноважень на посадах, та/або своєї допущеної бездіяльності, а також наслідки таких дій / бездіяльності.
Заявлені Фондом позовні вимоги до пов`язаних з банком осіб мають розглядатися разом у межах однієї справи. Адже у випадку завдання шкоди банку діями його посадових осіб, внаслідок чого настала неплатоспроможність банку, які несуть солідарну відповідальність перед банком як члени органу (органів) управління, повний склад правопорушення можна встановити лише шляхом системного аналізу всієї сукупності дій чи бездіяльності посадових осіб, у тому числі дослідження проведених банківських операцій та їх вплив на фінансове становище банку в цілому. Операції банку та їх наслідки для його платоспроможності не можна розглядати окремо. 
У справі, що переглядається, позивач як на протиправну поведінку відповідачів послався на те, що останні не забезпечили здійснення Банком своєї діяльності у відповідності до нормативів Національного банку України, вимог законодавства, допускали здійснення банком ризикових кредитних операцій у вигляді видачі незабезпечених кредитів на задоволення потреб групи компаній, які зв`язані між собою та власниками банку, що призвело до втрати Банком ліквідності, неможливості виконання зобов`язань перед вкладниками, визнання банку неплатоспроможним та завдання шкоди Банку, вкладникам та іншим його кредиторам (понесення втрат).
Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. 
У відповідності до частини третьої статті 13, частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що протягом 2013-2014 ПАТ «КБ «Стандарт» укладено ряд Кредитних договорів, зокрема: з ТОВ «АПБ-Україна», ТОВ «МЕГА-ІНВЕСТ ДНІПРО», ТОВ «МЕГА ІНВЕСТ КОМПАНІ», ТОВ «ОФФСАЙД», ТОВ «РЕГИОН-ПРОМЕКС», ТОВ «СКФ-ТРЕЙД», ТОВ «ТРАНС ТРЕЙДІНГ», ТОВ «УКРАЇНСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНО-ДЕПОЗИТАРНА КОМПАНІЯ», ТОВ «САМРА», ТОВ «ГІАЛА», ТОВ «ВІЛКОС», ТОВ «ОРІССА», ТОВ «ФЕЙМОС ГРОС», ТОВ «СКОТІШ ЛІДЕР», ТОВ «БЛЕК БОТЛ», ТОВ «ХАЙЛЕНД ЛЕГЕНД», ТОВ «ГЛЕНРОЗИС СЕЛЕКТ», ТОВ «БРІНА», ТОВ «ОДІНЕР», ТОВ «КІЛБЕГГАН», ТОВ «САНТАРІУС», ТОВ «НОЙ АРАСПЕЛ», ТОВ «ХАЙЛЕНД КАП», ТОВ «НЕВВІЛЬ», ТДВ СК «АВАНГАРД». 
При цьому, як вірно встановив суд першої інстанції, відповідачі брали участь у вирішенні таких питань: погодження надання кредитів та укладення кредитних договорів; укладення договорів застави майнових прав на грошові кошти, які належать Банку в якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитним договорам, в тому числі, спірним; внесення змін до кредитних договорів; збільшення ліміту кредитної лінії; надання траншів за кредитними договорами; продовження строку кредитування; оформлення та виведення забезпечення за кредитними договорами; зміни  процентної ставки; продовження терміну користування кредитними коштами; відкриття відновлювальної кредитної лінії; виведення з-під застави майнові права та грошові кошти та інші. 
Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи протоколами засідань Спостережної ради та Кредитного комітету ПАТ «КБ «Стандарт» (додатки 3-7 до справи № 910/15260/18). 
Стаття 44 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній станом прийняття рішень у 2013-2014 роках) містить вимоги щодо управління ризиками банку. Банк зобов`язаний з урахуванням специфіки його роботи створити адекватну систему управління ризиками, яка має забезпечувати на постійній основі виявлення, вимірювання, контроль і моніторинг усіх видів ризиків за всіма напрямами діяльності банку на всіх організаційних рівнях та бути адекватною ризикам, що приймаються банком. 
Банк зобов`язаний утворити постійно діючий підрозділ з управління ризиками, в якому зосереджені функції з управління ризиками та який відповідає за розроблення, впровадження внутрішніх  положень і процедур управління ризиками, інформує керівництво про ризики, прийнятність їх рівня та надає пропозиції щодо необхідності прийняття керівництвом відповідних рішень.
Для забезпечення додаткових заходів з метою управління ризиками банки створюють постійно діючі комітети, зокрема: 1) кредитний комітет, який щомісячно оцінює якість активів банку та готує пропозиції щодо формування резервів на покриття можливих збитків від їх знецінення; 2) комітет з питань управління активами та пасивами, який щомісячно розглядає собівартість пасивів та прибутковість активів і приймає рішення щодо політики відсоткової маржі, розглядає питання відповідності  строковості активів та пасивів та надає відповідним структурним підрозділам банку рекомендації щодо усунення розбіжностей у часі, що виникають; 3) тарифний комітет, який щомісячно аналізує співвідношення собівартості послуг та ринкової конкурентоспроможності  діючих тарифів, відповідає за політику банку з питань операційних доходів. 
Вимоги до діяльності банків встановлює Інструкція про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затверджена постановою Правління НБУ від 28.08.2001 №368 (далі - Інструкція №368). Метою регулювання діяльності банків в Інструкції № 368 зазначено забезпечення стабільної діяльності банків та своєчасне виконання ними зобов`язань перед вкладниками, а також запобігання неправильному розподілу ресурсів і втраті капіталу через ризики, що притаманні банківській діяльності. 
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Розділу V Інструкції №368 ліквідність банку - це здатність банку забезпечити своєчасне виконання своїх грошових зобов`язань, яка визначається збалансованістю між строками і сумами погашення розміщених активів та строками і сумами виконання зобов`язань банку, а також строками та сумами інших джерел і напрямів використання коштів (надання кредитів, інші витрати).
Банківська діяльність піддається ризику ліквідності - ризику недостатності надходжень грошових коштів для покриття їх відпливу, тобто ризику того, що банк не зможе розрахуватися в строк за власними зобов`язаннями у зв`язку з неможливістю за певних умов швидкої конверсії фінансових активів у платіжні засоби без суттєвих втрат.
У зв`язку з цим банки повинні постійно управляти ліквідністю, підтримуючи її на достатньому рівні для своєчасного виконання всіх прийнятих на себе зобов`язань з урахуванням їх обсягів, строковості й валюти платежів, забезпечувати потрібне співвідношення між власними та залученими коштами, формувати оптимальну структуру активів із збільшенням частки високоякісних активів з прийнятним рівнем кредитного ризику для виконання правомірних вимог вкладників, кредиторів і всіх інших клієнтів.
З метою контролю за станом ліквідності банків Національний банк установлює такі нормативи ліквідності: миттєвої ліквідності (Н4), поточної ліквідності (Н5) та короткострокової ліквідності (Н6). 
Розділ VІ Інструкції №368 встановлює нормативи кредитного ризику.  До активних операцій, що пов`язані з кредитним ризиком, належать операції банку, що пов`язані з наданням клієнтам залучених коштів у тимчасове користування (надання кредитів у готівковій або безготівковій формі, на фінансування будівництва житла та у формі врахування векселів, розміщення депозитів, проведення факторингових операцій, операцій репо, фінансового лізингу тощо) або прийняттям зобов`язань про надання коштів у тимчасове користування (надання гарантій, поручительств, авалів тощо), а також операції з купівлі та продажу цінних паперів за дорученням клієнтів і від свого імені (включаючи андеррайтинг), будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми (п.1.1.).
Так, кредитна діяльність банків пов`язана з кредитним ризиком або нездатністю контрагента виконувати частково або в повному обсязі свої зобов`язання згідно з угодою, тому банки зобов`язані оцінювати кредитоспроможність своїх контрагентів, вчасно ідентифікувати погані активи (тобто активи, за якими існує ймовірність отримання збитків), створювати необхідні резерви для списання безнадійних до погашення активів
Кредитоспроможність - наявність передумов для одержання кредиту і здатність повернути його. Кредитоспроможність позичальника визначається за показниками, що характеризують його здатність своєчасно розраховуватися за раніше одержаними кредитами, його поточне фінансове становище, спроможність у разі потреби мобілізувати кошти з різних джерел і забезпечити оперативну конверсію активів у ліквідні кошти.
Відповідно до Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого постановою Правління НБУ від 25.01.2012 № 23 (надалі - Постанова №23, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), Банк розробляє та затверджує рішенням уповноваженого органу внутрішньобанківські положення щодо оцінки ризиків, формування та використання резервів за кожним видом фінансових активів, групою фінансових активів, дебіторською заборгованістю за господарською діяльністю банку та наданими фінансовими зобов`язаннями. Внутрішньобанківські положення розробляються банком з урахуванням законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, повинні містити методики та процедури, визначені в додатку 1 до цього Положення, які є обов`язковими і мінімально необхідними для оцінки ризиків (пункт 1.7 гл.1 розд. І).
Згідно з пунктом 1.8 глави 1 розділу І Постанови №23 Банк за кожним кредитом боржника формує кредитну документацію (справу) боржника відповідно до вимог, визначених цим Положенням. Кредитна документація (справа) боржника має містити мінімально необхідні дані, перелік яких наведено в додатку 2 до цього Положення. Залежно від виду кредитної операції банк може розширити перелік даних про боржника, попередньо зазначивши їх у внутрішньобанківських положеннях. Узагальнена інформація про кредитну операцію формується з часу укладення договору та оновлюється впродовж його дії в частині, що зазнала змін, протягом п`яти робочих днів із дня отримання банком інформації, яка є підставою для внесення таких змін (зміни умов проведення/здійснення кредитної операції, установчих та реєстраційних даних боржника, його фінансового стану тощо).
Відсутність чи неподання внутрішньобанківських положень або кредитної документації (справи) для ознайомлення уповноваженим працівникам НБУ є підставою для негативних висновків щодо ефективності та/або адекватності системи управління ризиками в банку, а також застосування до банку заходів впливу в порядку, установленому нормативно-правовими актами НБУ (пункт 1.9. глави 1. Розділу І Постанови №23). 
Кредитна історія - сукупність інформації про виконання юридичною або фізичною особою боргових зобов`язань, що включає наявну в банку інформацію щодо дисципліни виконання боржником своїх зобов`язань у минулому за раніше наданими та діючими кредитами, а також отриману банком інформацію з бюро кредитних історій; 
кредитна операція - вид активних банківських операцій, пов`язаних із розміщенням залучених банком коштів шляхом їх надання в тимчасове користування або прийняттям зобов`язань про надання коштів у тимчасове користування за певних умов, а також надання гарантій, поручительств, акредитивів, акцептів, авалів, розміщення депозитів, проведення факторингових операцій, фінансового лізингу, видача кредитів у формі врахування векселів, у формі операцій репо, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання щодо сплати процентів та інших зборів із такої суми (відстрочення платежу); 
кредитоспроможність - наявність у боржника (контрагента банку) передумов для проведення кредитної операції і його спроможність повернути борг у повному обсязі та в обумовлені договором строки; 
платоспроможність - здатність боржника (контрагента) банку своєчасно здійснювати розрахунки за всіма видами своїх зобов`язань; 
показник ризику активу - кількісний показник ризику невиконання боржником (контрагентом) своїх зобов`язань перед банком  (пункт 1.10 глави 1. Розділу І Постанови № 23). 
У додатку 2 Постанови №23 визначено, що кредитна документація (справа) формується на паперових носіях і повинна містити: 
письмове клопотання (заяву) боржника про надання кредиту; 
бізнес-план, техніко-економічне обґрунтування потреби в кредиті на відповідні цілі (для юридичних осіб); 
контракти та/або договори про купівлю-продаж (за наявності); 
фінансову звітність (для юридичних осіб), інформацію про доходи (для фізичних осіб) боржника; 
фінансову та бюджетну звітність (для бюджетної установи); 
інформацію про надходження коштів на поточні рахунки в банку та в інших банках щонайменше за останні шість повних місяців (боржником - фізичною особою надається за бажанням); 
інформацію, надану боржником та документально підтверджену іншими банками, про: а) заборгованість боржника з визначенням основних умов договору про надання кредиту (сума за договором, строк, залишок заборгованості, вид забезпечення за кредитом тощо); б) наявність простроченої заборгованості; інформацію про стан виконання зобов`язань боржника перед банком за попередніми договорами, кредитну історію (за наявності); 
інформацію про перевірку цільового використання кредиту; 
підтвердні документи (виписки за балансовими та позабалансовими рахунками, платіжні доручення тощо), що свідчать про надання та погашення кредиту, наявні фінансові зобов`язання, оприбуткування заставленого майна тощо; 
аудиторський висновок про фінансовий стан боржника (за наявності); 
висновок уповноважених фахівців банку щодо оцінки кредитоспроможності боржника; 
установчі та реєстраційні документи (для юридичних осіб), копії відповідних сторінок паспорта та довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб) або серії та номера паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті; 
рішення колегіальних органів банку про можливість надання кредиту або рішення колегіальних органів щодо надання повноважень визначеній особі банку приймати рішення про можливість надання кредитів, унесення змін до діючих умов договору про надання кредиту; 
договір про надання кредиту і додаткові договори до нього; 
договори застави (іпотеки) та додаткові договори до них, гарантійні листи; 
документи, що підтверджують повноваження особи підписувати договір про надання кредиту, 
договори застави (іпотеки) та додаткові договори до них від імені контрагента банку; 
копії правовстановлюючих документів на майно (майнові права), що передається в забезпечення; 
документи, що підтверджують ринкову вартість заставленого майна (майнових прав) під час видачі кредиту; 
документи, що свідчать про наявність та якість збереження заставленого майна (акти, довідки, матеріали перевірок); 
документи, що свідчать про обтяження майна та його державну реєстрацію відповідно до вимог законодавства України; 
договори страхування заставленого майна та документи, що підтверджують сплату страхового платежу (за наявності);
інформацію про вжиті банком заходи для погашення боргу (документи, що засвідчують процедуру повернення або стягнення боргу); 
узагальнену інформацію про кредит з урахуванням даних, передбачених у нижчезазначеній таблиці.
Згідно із додатком 2 Постанови №23 дані про боржника за наданим кредитом мають містити: найменування (для юридичних осіб), прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) боржника та характер його відносин із банком (клієнт, інсайдер тощо); тип підприємства (вид господарського товариства, галузь промисловості, статутна діяльність), його власники (для юридичних осіб); номери аналітичних рахунків у банку (поточних, з обліку кредитів, депозитів, нарахованих доходів, позабалансових); інформація про наявність джерел надходження валютної виручки (за кредитами в іноземній валюті); інформація про включення суми боргу до групи фінансових активів (для фізичних осіб); Номер договору про надання кредиту, дата видачі та кінцева дата погашення кредиту; графік погашення кредиту; сума (ліміт) та валюта кредиту; фактична сума боргу за кредитом; розмір процентної ставки та комісії (на дату видачі кредиту, поточної, за потреби - ставки пені), порядок сплати процентів; аналіз виконання бізнес-плану (для кредитів під інвестиційний проект); інформація про результати оцінки фінансового стану боржника; класифікація кредиту (клас боржника, стан обслуговування боргу, категорія кредиту); форма забезпечення кредиту (вид, найменування, опис, місцезнаходження, ринкова вартість); інформація про перевірку заставленого майна (дата, результат перевірки, висновок фахівця банку щодо необхідності переоцінки заставленого майна); сума забезпечення, яка береться до розрахунку резерву; розрахункова сума резерву за кредитом; сума фактично сформованого резерву за кредитом.
Відповідно до пункту 3.1. Положення про Кредитний комітет, Кредитний комітет приймає рішення, зокрема, щодо проведення кредитних операцій з юридичними особами, щодо встановлення ліміту на проведення активних міжбанківських операцій; продовження строку дії кредитних договорів та договорів забезпечення за кредитними операціями та внесення інших змін в діючі умови кредитування; встановлення нових умов кредитування по існуючих кредитах тощо. 
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2. глави 2 розділу ІІ Постанови №23 банк здійснює оцінку фінансового стану боржника - юридичної особи, який відповідно до вимог законодавства України складає: квартальну та річну фінансову звітність - не рідше ніж один раз на три місяці; тільки річну фінансову звітність - не рідше ніж один раз на дванадцять місяців. Банк здійснює оцінку фінансового стану юридичної особи (крім банку), якій надано кредит (далі - боржник - юридична особа), шляхом розрахунку інтегрального показника фінансового стану боржника - юридичної особи (далі - інтегральний показник).
Згідно із пункту 2.4. глави 2 розділу ІІ Постанови №23 Банк здійснює оцінку фінансового стану боржника відповідно до вимог цього Положення.
Банк, оцінюючи фінансовий стан боржника, визначає його кредито- та платоспроможність.
Банк визначає кредитоспроможність боржника під час надання кредиту та в разі зміни первісних умов договору, у тому числі пов`язаних із фінансовими труднощами боржника.
Банк визначає платоспроможність боржника протягом строку дії договору з періодичністю, визначеною цим Положенням.
Виходячи з предмету доказування у цій справі, з метою встановлення обставин стосовно того, на підставі яких документів ухвалювалося рішення відповідачами, чи відповідали/або не відповідали такі рішення відповідачів обґрунтованому рівню ризику та/або чи загрожували інтересам банку або кредиторів банку, слід досліджувати кредитні документації (справи) боржників/позичальників за такими договорами.
Позивачем надано у матеріали справи спірні кредитні договори: кредитний договір №50/КЛ-0614 від 25.06.2014, укладений з ТОВ «АПБ-Україна»; кредитний договір №74/КЛ-0714 від 29.07.2014, укладений з ТОВ «Мега-Інвест Дніпро»; кредитний договір №18/КЛ-0214 від 28.02.2014, укладений з ТОВ «Мега Інвест Компані»; кредитний договір № 20/КЛ-0314 від 07.03.2014, укладений з ТОВ «Оффсайд»; кредитний договір №23/КЛ-0314 від 21.03.2014, укладений з ТОВ «Регион-Промекс»; кредитний договір №35/КЛ-1113 від 14.11.2013, укладений з ТОВ «СКФ-ТРЕЙД»; кредитний договір №13/КЛ-0713 від 23.07.2013 та кредитний договір №14/КЛ-0713 від 23.07.2013, укладені з ТОВ «Транс Трейдінг»; кредитний договір №38/КЛ-1113 від 26.11.2013, укладений з ТОВ «Українська Інвестиційно - Депозитарна Компанія»; кредитний договір №76/КЛ-0714 від 30.07.2014, укладений з ТОВ «САМРА»; кредитний договір №77/КЛ-0714 від 30.07.2014, укладений з ТОВ «ГІАЛА»; кредитний договір №78/КЛ-0714 від 30.07.2014, укладений з ТОВ «Вілкос»; кредитний договір №79/КЛ-0714 від 30.07.2014, укладений з ТОВ «Орісса»; кредитний договір №127/КЛ-1114 від 21.11.2014, укладений з ТОВ «Феймос Грос»; кредитний договір №128/КЛ-1114 від 21.11.2014, укладений з ТОВ «Скотіш Лідер»; кредитний договір №129/КЛ-1114 від 21.11.2014, укладений з ТОВ «Блек Ботл»; кредитний договір №130/КЛ-1114 від 21.11.2014, укладений з ТОВ «Хайленд Легенд»; кредитний договір №131/КЛ-1114 від 25.11.2014, укладений з ТОВ «Гленрозис Селект»; кредитний договір №132/КЛ-1114 від 25.11.2014, укладений з ТОВ «Бріна»; кредитний договір № 134/КЛ-1114 від 25.11.2014, укладений з ТОВ «Одінер»; кредитний договір №135/КЛ-1114 від 25.11.2014, укладений з ТОВ «Кілбегган»; кредитний договір №133/КЛ-1114 від 25.11.2014, укладений з ТОВ «Сантаріус»; кредитний договір №136/КЛ-1114 від 26.11.2014, укладений з ТОВ «НОЙ АРАСПЕЛ»; кредитний договір №137/КЛ-1114 від 26.11.2014, укладений з ТОВ «Хайленд КАП»; кредитний договір №150/ОВ-1214 від 26.12.2014, укладений з ТОВ «Неввіль»; кредитний договір №99/КЛ-0914 від 16.09.2014, укладений з ТДВ «Страхова компанія «Авангард», а також договори застави, укладені на забезпечення кредитних зобов`язань, протоколи засідань Спостережної ради та Кредитного комітету. 
Суд встановив, що по вищевказаним кредитним договорам у судовому порядку було стягнуто з позичальників кредитну заборгованість (розмір якої і є розміром шкоди, заявленої до стягнення в межах даної справи), а також проценти за користування кредитом, пеню за невчасне повернення кредиту та пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитом.
Однак, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Фондом вчинялись відповідні дії, направлені на стягнення коштів з відповідачів за відповідними рішеннями судів, які набрали законної сили.
Позивач також не надав доказів на підтвердження того, що ним вчинялись дії, направлені на звернення стягнення на предмети застави (цінні папери), передані в рахунок забезпечення виконання зобов`язань позичальниками за кредитними договорами.
У свою чергу, позивач не наводить доказів, які б підтверджували неможливість стягнення заборгованості з наведених позичальників.
Колегія суддів не вважає, що такі обставини не входять до предмету доказування в даній справі, як про це стверджує позивач в апеляційній скарзі, оскільки положення вищенаведених норм щодо наявності фідуціарних обов`язків в рівній мірі поширюється як на пов`язаних з банком осіб під час виконання ними функцій банку щодо його господарської діяльності, так і на Фонд і уповноважених ним осіб, після запровадження процедури ліквідації банком, оскільки саме до Фонду або уповноваженої особи Фонду переходить право здійснювати повноваження органів управління банку.
При цьому, колегія суддів враховує, що діяльність Фонду щодо реалізації майна банку, який ліквідується, має обумовлюватися майновим інтересом вкладників/кредиторів відповідного банку, адже умовою надання Фонду відповідних прав і є першочергове задоволення їх вимог. Тобто, з початком процедури виведення банку з ринку та набуттям Фондом і уповноваженою особою Фонду повноважень органів та посадових осіб неплатоспроможного банку ними набувається обов`язок якнайкраще діяти в інтересах вкладників/кредиторів відповідного банку.
У контексті наявності у позивача у відповідний період до подання позову в даній справі можливості стягнути заборгованість із позичальників колегія суддів враховує також докази, додані відповідачем-7 до письмових заперечень на заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог від 15.11.2022 вих.№01-15/11/2022 (том 27, а.с. 121-459), якими відповідач-7 підтверджує, що більшість позичальників наразі здійснює свою діяльність та має у власності відповідні активи, необхідні для погашення заборгованості за кредитними договорами. 
При цьому суд враховує принцип вірогідності доказів, закріплений у статті 79 Господарського процесуального кодексу України.
Посилання скаржника на відсутність проведеного судом аналізу економічного стану та активів по кожному позичальнику в розрізі його фінансової звітності та наявних активів судом до уваги не приймаються, оскільки долучені Фондом до письмових пояснень від 14.12.2022 вих. №46-12503/22 документи не є документами фінансової звітності у розумінні Національного Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013    №73, а являють собою, як вірно звертає увагу відповідач-7, графічні зображення, роздруківки з програмного комплексу, якими користується у роботі позивач.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сам факт невиконання боржниками зобов`язань за кредитними договорами не може автоматично підтверджувати неналежне виконання посадовими особами банку, які погодили, зокрема, продовження термінів повернення кредитів, сплати процентів, зміни процентної ставки, своїх посадових обов`язків та вимог чинного законодавства.
Наведені вище положення Закону України «Про банки і банківську діяльність», Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, Статуту Банку презюмують те, що керівники банку є особами, які володіють спеціальними знаннями та досвідом, мають розуміти значення своїх дій, вчинених при виконанні своїх повноважень на посадах, та/або своєї допущеної бездіяльності, а також наслідки таких дій / бездіяльності.
Судом досліджено доводи позивача про проведення відповідачами ризикової кредитної політики Банку та докази, які надав позивач на підтвердження цих доводів, зокрема, наявні в матеріалах справи листи, звіти, довідки, рішення Національного банку України, складені за результатом проведених у Банку інспекційних перевірок протягом спірного періоду, звіти про результати перевірки кредитних договорів.
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами перевірки кредитних договорів позичальників: ТОВ «АПБ-Україна», ТОВ «МЕГА-ІНВЕСТ ДНІПРО», ТОВ «МЕГА ІНВЕСТ КОМПАНІ», ТОВ «ОФФСАЙД», ТОВ «РЕГИОН-ПРОМЕКС», ТОВ «СКФ-ТРЕЙД», ТОВ «ТРАНС ТРЕЙДІНГ», ТОВ «УКРАЇНСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНО-ДЕПОЗИТАРНА КОМПАНІЯ», здійсненої відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» від 05.01.2016 №1/1 «Про здійснення перевірки кредитних договорів/справ позичальників», позивачем встановлено наступне: 
Банком, в ході процедури надання та супроводження вказаних кредитів, порушено вимоги пункту 5.10. глави 5 Положення про Кредитний комітет Банку ПАТ «КБ «СТАНДАРТ», затвердженого рішенням Правління Банку від 07.08.2014 №36, в частині відсутності висновків уповноважених фахівців (підрозділів) Банку щодо оцінки кредитоспроможності боржника. При цьому, наявні в кредитній справі висновки працівників уповноважених підрозділів Банку не відображають здійснення повного та належного аналізу/оцінки кредитоспроможності позичальника, перевірки чинності документів та відсутності будь-яких інших негативних факторів для Банку. Вказаний факт свідчить про відсутність дієвої системи виявлення та управління ризиками, як того вимагають відповідні нормативно-правові акти Національного банку України.
При наданні кредитів, Банком не забезпечено дотримання основних принципів кредитування, що визначені статтею 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», в частині неналежного (формального) здійснення оцінки кредитоспроможності позичальника та перевірки наявності забезпечення.
В кредитних справах позичальників відсутні документи, що підтверджують проведення перевірок працівниками Банку щодо цільового використання кредитних коштів, що є порушенням вимог пункту 8.2.3. глави 2 розділу VIII Положення про кредитування. Також керівництвом Банку не забезпечено здійснення контролю за цільовим використання кредиту, а отже, порушено вимоги статті 348 Господарського кодексу України.
Банком допущено порушення цілої низки вимог Положення №23, а саме:
- не дотримання вимог абзацу другого п.1.8. глави 1 розділу І Положення №23, в частині відсутності в кредитній документації (справі) боржника мінімально необхідних даних, перелік яких наведено в додатку 2 до цього положення;
- порушення вимог пункту 2.4. глави 2 розділу І Положення №23 в частині не здійснення Банком аналізу кредитоспроможності боржника під час надання кредиту та в разі зміни первісних умов договору;
- порушення вимог пункту 2.6 глави 2 Розділу II Положення №23, в частині визначення класу боржника - юридичної особи вище 8, при відсутності фінансової звітності боржника - юридичної особи за останній звітний період;
- не дотримання вимог п. 2.12. глави 2 розділу II Положення №23 в частині неналежного визначення Банком показнику ризику за кредитом, в зв`язку з неврахуванням коефіцієнта покриття боргу, якості менеджменту боржника - юридичної особи, наявності бізнес-планів та інших подій і обставин, що можуть вплинути на своєчасність і повноту погашення боргу;
- порушення п. 4.1. та п. 4.13. глави 4 розділу II Положення №23, в частині врахування Банком під час розрахунку резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями вартості забезпечення, що не є прийнятним забезпеченням;
- порушення вимог п. 4.11. глави 4 розділу II Положення №23, в частині врахування при розрахунку резерву майнових прав на одержання грошових коштів (виручку) при недотриманні умов, які зазначені в наведеному пункті цього Положення №23;
- порушення Банком вимог п. 4.15. глави 4 розділу II Положення №23, зокрема, не визначена ринкова (справедлива) вартість застави, що надана у вигляді цінних паперів, для використання під час розрахунку резерву;
- не виконані вимоги п. 1.4. глави 1 розділу III Положення №23, зокрема для здійснення оцінки ризику за цінними паперами не проведений аналіз фінансового стану емітента, не визначена поточна вартість цінних паперів, грошові потоки і доходи за цінними паперами, а також відсутня будь-яка інша інформація про обіг відповідних цінних паперів на фондовому ринку;
- не дотримання Вимог до кредитної документації (справи) боржника, що зазначені в додатку 2 до Положення №23, в частині відсутності в кредитній справі копій правовстановлюючих документів на майно (майнові права), що передається в забезпечення;
Наявні факти порушення вимог внутрішніх нормативних документів Банку, а саме:
- п. 3.3.6. та п. 3.3.11. глави 3 розділу III Положення про кредитування Банку, в частині відсутності висновків фахівців уповноважених структурних підрозділів/служб Банку, які повинні бути складені за результатами розгляду документів, наданих позичальниками;
- п. 3.4.4. глави 3 розділу III Положення про кредитування Банку, в частині не дотримання порядку підготовки документів на розгляд колегіального органу Банку та порядку ухвалення рішення про надання кредиту;
- п. 6.1. та 6.2. розділу VI Положення про кредитування Банку, в частині неналежного оформлення та ведення кредитних справ позичальників посадовою(-ми) особою(-ми), а саме кредитним(-и) менеджером(-ами) Банку;
- пункту 7.11. розділу VII Положення про кредитування Банку, в частині видачі кредитних коштів при відсутності/несвоєчасності внесення записів про обтяження застави до відповідних державних реєстрів обтяження;
- п. 7.5. розділу 7 Положення про порядок визначення ризику кредиту, в частині відсутності Розрахунків фінансових коефіцієнтів, що використовуються для визначення інтегрального показника фінансового стану юридичної особи-боржника.
Керівниками Банку порушені вимоги статті 71 Закону України «Про акціонерні товариства» в частині приймання участі в голосуванні з питань вчинення правочинів, будучи заінтересованими особами.
Враховуючи ряд факторів, зокрема - погашення нарахованих відсотків за користування кредитами здебільшого здійснено за рахунок кредитних коштів, що надавались іншим компаніям, та визначення дати погашення кредитів в кінці строку кредитування, - можна вважати, що кредити заздалегідь отримувалися без намірів щодо їх повернення.
Це дає підстави вважати, що кредити були надані свідомо, за погодженням з керівниками та акціонерами Банку, з метою:
- виведення коштів за межі Банку в інтересах позичальників;
- моделювання структури балансу Банку, а саме: «штучного» поліпшення ліквідності Банку, швидкого збільшення доходів Банку та нарощування розміру активів, в подальшому проблемних, й з метою виконання певних вимог нормативно-правових актів Національного банку України.
Аналіз використання кредитних коштів по кредитних договорах свідчить, що частина їх опосередковано спрямована позичальниками (шляхом послідовного перерахування між контрагентами Банку) на погашення заборгованості за кредитами третіх осіб, наданих Банком. Враховуючи зазначене, є підстави вважати, що Банком не здійснена належна класифікація кредиту за категоріями якості, тобто не дотримано вимог п 1.9. глави 1 розділу II Положення №23. Неналежне визначення фінансового стану Боржника в подальшому може мати суттєвий вплив на розрахункову суму резерву.
Наявні випадки укладення договорів (правочинів) керівниками Банку при відсутності затверджувальних/погоджувальних протокольних рішень колегіальних органів Банку, в порушення рішень Спостережної ради Банку.
В кредитних справах наявні копії документів на підставі яких працівниками Банку повинна була здійснена ідентифікація клієнтів, проте копії паспортів та довідок з присвоєними ідентифікаційними номерами взагалі не засвідчені підписами працівників Банку.
Допущені значні порушення відповідальними співробітниками Банку внаслідок відсутності дієвої системи внутрішнього контролю та грубим недотриманням посадових обов`язків керівниками Банку (зокрема, членами Спостережної ради, Головою Правління, членами Правління Банку, членами Кредитного комітету Банку, керівником підрозділу аудиту), до функцій яких входить, в тому числі, організація та видача кредитів, а також забезпечення контролю за повнотою дотримання внутрішніх процедур з боку підлеглих співробітників.
Крім того, судом встановлено, що за результатами перевірки кредитних договорів позичальників: ТОВ «САМРА», ТОВ «ГІАЛА», ТОВ «ВІЛКОС», ТОВ «ОРІССА», ТОВ «ФЕЙМОС ГРОС», ТОВ «СКОТІШ ЛІДЕР», ТОВ «БЛЕК БОТЛ», ТОВ «ХАЙЛЕНД ЛЕГЕНД», ТОВ «ГЛЕНРОЗИС СЕЛЕКТ», ТОВ «БРІНА», ТОВ «ОДІНЕР», ТОВ «КІЛБЕГГАН», ТОВ «САНТАРІУС», ТОВ «НОЙ АРАСПЕЛ», ТОВ «ХАЙЛЕНД КАП», ТОВ «НЕВВІЛЬ», ТДВ СК «АВАНГАРД», здійсненої відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «СТАНДАРТ» від 05.01.2016 №1/1 «Про здійснення перевірки кредитних договорів/справ позичальників», встановлено наступне:
Банком, в ході процедури надання та супроводження вказаних кредитів, порушено вимоги пункту 5.10 глави 5 Положення про Кредитний комітет Банку ПАТ «КБ «СТАНДАРТ», затвердженого рішенням Правління Банку від 07.08.2014 №36, в частині відсутності висновків уповноважених фахівців (підрозділів) Банку щодо оцінки кредитоспроможності боржника. При цьому, наявні в кредитній справі висновки працівників уповноважених підрозділів Банку не відображають здійснення повного та належного аналізу/оцінки кредитоспроможності позичальника, перевірки чинності документів та відсутності будь-яких інших негативних факторів для Банку. Вказаний факт свідчить про відсутність дієвої системи виявлення та управління ризиками, як того вимагають відповідні нормативно-правові акти Національного банку України.
При наданні кредитів, Банком не забезпечено дотримання основних принципів кредитування, що визначені статтею 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», в частині неналежного (формального) здійснення оцінки кредитоспроможності позичальника та перевірки наявності забезпечення.
Банком допущено порушення цілої низки вимог Положення №23, а саме:
- порушення вимог пункту 2.4. глави 2 розділу І Положення №23 в частині не здійснення Банком аналізу кредитоспроможності боржника під час надання кредиту та в разі зміни первісних умов договору;
- порушення п. 4.1. та п. 4.13. глави 4 розділу II Положення №23, в частині врахування Банком під час розрахунку резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями вартості забезпечення, що не є прийнятним забезпеченням;
- порушення Банком вимог п.4.15. глави 4 розділу ІІ Положення №23, зокрема, не визначена ринкова (справедлива) вартість застави, що надана у вигляді цінних паперів, до використання під час розрахунку резерву;
- не виконані вимоги п. 1.4. глави 1 розділу III Положення №23, зокрема для здійснення оцінки ризику за цінними паперами не проведений аналіз фінансового стану емітента, не визначена поточна вартість цінних паперів, грошові потоки і доходи за цінними паперами, а також відсутня будь-яка інша інформація про обіг відповідних цінних паперів на фондовому ринку;
-          порушення вимог п. 4.15. глави 4 розділу П Положення №23, в частині врахування при розрахунку резерву майнових прав на одержання грошових коштів (виручку) при недотриманні умов, які зазначені в наведеному пункті цього Положення №23;
- порушення вимог пункту 2.4 глави 2 Розділу II Положення №23, в частині використання для розрахунку інтегрального показника фінансового стану фінансової звітності, яка подана боржником-юридичною особою, що не містить відмітку органів статистики про її подання;
- не дотримання Вимог до кредитної документації (справи) боржника, що зазначені в додатку 2 до Положення №23, в частині відсутності в кредитній справі копій правовстановлюючих документів на майно (майнові права), що передається в забезпечення;
- не дотримання вимог абзацу другого п.1.8. глави 1 розділу І Положення №23, в частині відсутності в кредитній документації (справі) боржника мінімально необхідних даних, перелік яких наведено в додатку 2 до цього положення;
- не дотримання вимог п.2.12. глави 2 розділу II Положення №23 в частині не належного визначення Банком показнику ризику за кредитом, в зв`язку з неврахуванням коефіцієнта покриття боргу, якості менеджменту боржника - юридичної особи, наявності бізнес-планів та інших подій і обставин, що можуть вплинути на своєчасність і повноту погашення боргу.
Враховуючи ряд факторів, зокрема - погашення нарахованих відсотків за користування кредитами здебільшого здійснено за рахунок кредитних коштів, що надавались іншим компаніям, та визначення дати погашення кредитів в кінці строку кредитування, - можна вважати, що кредити заздалегідь отримувалися без намірів щодо їх повернення.
Це дає підстави вважати, що кредити були надані свідомо, за погодженням з керівниками та акціонерами Банку, з метою:
-          виведення коштів за межі Банку в інтересах позичальників;
-          моделювання структури балансу Банку, а саме: «штучного» поліпшення ліквідності Банку, швидкого збільшення доходів Банку та нарощування розміру активів, в подальшому проблемних, й з метою виконання певних вимог нормативно-правових актів Національного банку України.
Аналіз використання кредитних коштів по кредитних договорах свідчить, що частина їх опосередковано спрямована позичальниками (шляхом послідовного перерахування контрагентами Банку) на погашення заборгованості за кредитами третіх осіб, наданих Банком. Враховуючи зазначене, є підстави вважати, що Банком не здійснена належна класифікація кредиту за категоріями якості, тобто не дотримано вимог п 1.9. глави 1 розділу II Положення №23. Неналежне визначення фінансового стану Боржника в подальшому може мати суттєвий вплив на розрахункову суму резерву.
В кредитних справах наявні копії документів, на підставі яких працівниками Банку повинна була здійснена ідентифікація клієнтів, проте копії паспортів та довідок з присвоєними ідентифікаційними номерами взагалі не засвідчені підписами працівників Банку. 
Допущені значні порушення відповідальними співробітниками Банку внаслідок відсутності дієвої системи внутрішнього контролю та грубим недотриманням посадових обов`язків керівниками Банку (зокрема, членами Спостережної ради, Головою Правління, членами Правління Банку, членами Кредитного комітету Банку, керівником підрозділу аудиту), до функцій яких входить, в тому числі, організація та видача кредитів, а також забезпечення контролю за повнотою дотримання внутрішніх процедур з боку підлеглих співробітників.
Дослідивши зазначені результати перевірок, які містять висновки щодо наявності порушень законодавства у сфері здійснення операцій з кредитування, суд апеляційної інстанції приймає їх до уваги, проте критично оцінює їх з точки зору підтвердження завдання шкоди Банку саме протиправними діями та/або бездіяльністю визначеним позивачем у даній справі колом відповідачів, враховуючи, зокрема, визначені статтею 1190 Цивільного кодексу України підстави для притягнення осіб до солідарної відповідальності.
Так, відповідно до статті 1190 Цивільного кодексу України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.
Особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов`язаними діями або діями з єдністю наміру. Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого.
Однак, як вбачається із матеріалів справи та вірно наголосив суд першої інстанції, позивач вибірково визначив склад відповідачів, що входили до складу Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради (голова Спостережної ради), не обґрунтувавши, як прийняття рішення саме визначеним позивачем складом відповідачів завдало Банку шкоду, враховуючи те, що рішення приймалися одноголосно, а до складу Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради у різні періоди в межах спірного входили також інші особи, вимоги до яких позивач не пред`явив. 
На зазначене вказує і сам позивач у позовній заяві, зазначаючи про те, що прийняття рішень, якими завдано Банку шкоди, здійснювалось не лише відповідачами. 
Також, визначаючи склад відповідачів, позивач не обґрунтував як те чи інше рішення, враховуючи зміну складу Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради, вплинуло на завдання Банку шкоди та розмір такої шкоди. 
Доказів того, що спірні рішення були прийняті з перевищенням своїх повноважень членами Кредитного комітету, Правління та Спостережної ради та або на власну користь, чи наданням переваг позичальникам за спірними кредитними договорами, а також доказів того, що відповідні особи банківської установи діяли шляхом прийняття певних рішень, що не відповідає обсягу їх повноважень, матеріали справи також не містять.
Позивачем також не доведено, що дії відповідачів були охоплені єдиним спільним наміром щодо досягнення відповідних цілей, а саме: свідомого виведення коштів за межі Банку в інтересах позичальників.
Саме ж лише ототожнювання, а також обґрунтування спільності дій відповідачів, які вчинялись в абсолютно відмінні періоди, суперечить, на переконання колегії суддів, правовій природі інституту солідарної відповідальності.
Так, для прикладу, ОСОБА_5 (відповідач-5) обіймав посаду члена Спостережної ради у Банку з 04.09.2014 по 18.02.2015, відповідно, не міг брати участь у засіданнях Спостережної ради щодо погодження кредитних договорів, які були вчинені до 04.09.2014, відповідно, виключається можливість покладення солідарної відповідальності на ОСОБА_5 за завдання Банку шкоди внаслідок укладення всіх 26-ти кредитних договорів.
Також як вказує у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях від 07.10.2022 ОСОБА_7 , й не спростовано позивачем, він як член кредитного комітету приймав участь після 01.12.2014 у видачі лише одного кредиту (ТОВ «Неввіль»), тоді як більшість кредитів зазначеним у позові позичальникам були видані до вказаної дати. Інші рішення Кредитного комітету, які приймалися за участі відповідача-7, стосувалися: зміни графіку повернення кредиту, зміни строку сплати комісії та/або процентів, заміни забезпечення кредиту (виведення з під застави одного предмету забезпечення, встановлення обов`язку позичальника забезпечити кредит іншим предметом забезпечення, оформлення нового забезпечення), збільшення кредитних ліній, тощо. 
Отже, Фондом не розмежовано та не встановлено ролі кожного з відповідачів, зокрема, й ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у заподіянні шкоди Банку, про яку вказує позивач.
Таким чином позивач, всупереч статті 1190 Цивільного кодексу України, не конкретизував які саме дії/бездіяльність вчинялись кожним з визначених відповідачів, як ці дії були взаємопов`язані між собою, чому ним не включено до складу відповідачів інших осіб, які, зокрема, були  членами Кредитного комітету у спірному періоді.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що визначення кола відповідачів є правом позивача і суд позбавлений права оцінювати вибір позивача щодо визначення відповідачами певних осіб, судом відхиляються, оскільки у даній справі позивачем заявлено вимогу саме про солідарне стягнення завданої за його доводами Банку шкоди, відповідно, відповідальність у такому випадку мають нести всі особи, причетні до її завдання. Протилежні висновки призведуть до того, що шкоду, яка за твердженнями Фонду була фактично завдана Банку певною кількістю осіб й за об`єктивним критерієм є неподільною, буде відшкодовувати лише частина з них.
Вищевстановлені обставини (щодо недоведеності підстав для покладення солідарної відповідальності на визначених відповідачів), за висновками суду апеляційної інстанції, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову Фонду про стягнення шкоди в даній справі.
Водночас, враховуючи питання, які згідно статті 237 Господарського процесуального кодексу України повинен вирішити суд під час ухвалення рішення, а також встановлені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів також надає оцінку іншим доводам та доказам Фонду в даній справі та висловленим щодо них запереченням відповідачів. 
Щодо листа Національного Банку України від 21.03.2014 №42-011/11800/БТ про результати перевірки банку зі звітом про інспектування ПАТ КБ «Стандарт» станом на 01.09.2013 (том 3, а.с. 138-258), на який посилається скаржник, суд зазначає, що періодом інспектування був період з 01.08.2010 по 01.09.2013, у той час, як більшість із визначених позивачем відповідачів у даній справі почали працювати у Банку на відповідних посадах після 01.09.2013. Відповідно, такий Звіт не може підтверджувати обставину вчинення відповідачами спільних дій чи бездіяльності у визначеному позивачем періоді, в результаті яких Банку було завдано шкоди.
Стосовно долученого судом на стадії апеляційного провадження як доказу Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення по 26-ти кредитним договорам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», виготовленого на замовлення ФГВФО суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» від 25.07.2022, суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
Як вбачається із наданого Звіту, об`єктом оцінки виступали цінні папери ТОВ «КУА «Авенір-Інвест» (ПЗНВІФ «Авенір-Капітал»), ПАТ «ЗНВКІФ «Інновація», ПАТ «ЗНВКІФ «Портфельні інвестиції», АТ «МНПК «Веста», ПАТ «Білоцерківський Агрохімцентр», ПАТ «ТД Віан», прийняті в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними операціями (26-ти кредитними договорами) у ПАТ «КБ «Стандарт» загальною заставною вартістю 848 746   494,00 грн.
Метою оцінки було визначення ринкової вартості заставного майна (цінних паперів) в ретроспективі - на дату ухвалення рішення про оформлення їх в заставу Банку.
Базою оцінки є ринкова вартість цінних паперів - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.
На підставі відомостей про фінансову звітність ТОВ «КУА «Авенір-Інвест» (ПЗНВІФ «Авенір-Капітал»), ПАТ «ЗНВКІФ «Інновація», ПАТ «ЗНВКІФ «Портфельні інвестиції», АТ «МНПК «Веста», ПАТ «Білоцерківський «Агрохімцентр», ПАТ «ТД Віан», відомостей з відкритого інтернет-джерела «YOUCONTROL» щодо названих компаній, копії проспекту емісії акцій ПАТ «Білоцерківський Агрохімцентр» від 14.10.2023 №3-ем, копій адвокатських запитів до перелічених підприємств оцінювачем ТОВ «Бізнеспартнери» Ткачем П.О. (свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів №4853 від 07.09.2006) сформовано наступне судження про ринкову вартість цінних паперів, які були прийняті в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними операціями (26-ти кредитними договорами) у ПАТ «КБ «Стандарт» на дати ухвалення рішення про оформлення їх в заставу Банку:
- ринкова вартість цінних паперів - іменних інвестиційних сертифікатів, емітованих ПЗНВІФ «Авенір-Капітал», управителем якого є ТОВ «КУА «Авенір-Інвест», на момент прийняття рішення про оформлення їх в заставу Банку, а саме: станом на 21.11.2013, 22.11.2013, 23.01.2015 та 11.02.2015 становила за кожен пакет 1,00 грн;
- ринкова вартість цінних паперів - акцій ПАТ «Білоцерківський Агрохімцентр» на момент прийняття рішення про оформлення їх в заставу Банком дорівнює 0,02 коп. за 1 акцію;
- ринкова вартість цінних паперів - простих іменних акцій АТ «МНПК «Веста» в кількості 59   165 штук на момент прийняття рішення про оформлення їх в заставу Банком, а саме станом на 30.12.2014 становить 1,00 грн;
- ринкова вартість цінних паперів - простих іменних акцій ПАТ «Торговий дім «Віан» на момент прийняття рішення про оформлення їх в заставу Банком, а саме: станом на 23.01.2015 та  16.09.2014 становила за кожен пакет 1,00 грн;
- ринкова вартість цінних паперів - простих іменних акцій ПАТ «ЗНВКІФ «Портфельні інвестиції» в кількості 25   000 штук на момент прийняття рішення про оформлення їх в заставу Банком, а саме станом на 26.12.2013, становила 1,00 грн;
- ринкова вартість цінних паперів - простих іменних акцій ПАТ «ЗНВКІФ «Інновація» в кількості 82 штуки на момент прийняття рішення про оформлення їх в заставу Банком, а саме станом на 30.12.2014, становила 1,00 грн.
Зі змісту наданого Звіту, як наголошує позивач, вбачається, що оцінювач дійшов висновку про те, що емітенти цінних паперів мають ознаки фіктивності, як формальні - відповідно до рішення НКЦПФР №1942 від 22.12.2010, так і такі, що є цілком зрозумілими, а саме, ряд компаній не оприлюднювала свою звітність кілька років, або оприлюднювала в неповному обсязі; деякі компанії взагалі не вели діяльності, а ті, що вели - отримували дохід та прибуток не за основним видом діяльності; діяльність всіх компаній була або збитковою або з дуже низькою рентабельністю; активи компаній, здебільшого, сформовані дебіторською заборгованістю та фінансовими інвестиціями.
Отже, за доводами Фонду, названий Звіт додатково підтверджує протиправність та необґрунтованість поведінки відповідачів у порушенні ними свого обв`язку діяти якнайкраще в інтересах Банку та його кредиторів, прийняття відповідачами недобросовісних та нерозумних рішень про прийняття в заставу за кредитними договорами неліквідних цінних паперів.
Водночас, представником відповідача-5 надано до суду Рецензію Всеукраїнської громадської організації «Союз експертів України» від 18.09.2023 (рецензент Мухін О.О.; сертифікат СОД від 10.07.199 №1361, свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів від 10.10.2013 №10948) на копію Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, які були прийняті в забезпечення по кредитним договорам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», який виготовлений на замовлення ФГВФО суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Бізнеспартнери» від 25.07.2022 (том 33, а.с. 149-165), згідно якої Звіт про незалежну оцінку цінних паперів ТОВ «Бізнеспартнери» відповідно до пункту 67 Національного Стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» кваліфікується як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у Звіті, після виправлення зазначених недоліків.
За змістом статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оціночна діяльність може здійснюватися, зокрема, у формі   рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Проаналізувавши надані суду сторонами Звіт та Рецензію на нього, оцінюючи їх як докази у справі, колегія суддів дійшла висновку, що поданий позивачем до суду Звіт не відповідає вимогам Національного Стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», як про це вказав рецензент.
Так, згідно пункту 52 Національного Стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен  проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну  інформацію.  У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.
Відповідно до пункту 53 Національного Стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» залежно від обраних методичних підходів та методів оцінки оцінювач повинен зібрати та проаналізувати всі істотні  відомості  про  об`єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно об`єкта оцінки та подібного майна,  відомості про економічні характеристики об`єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об`єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання); проаналізувати існуючий  стан  використання об`єкта оцінки та визначити умови його найбільш ефективного використання; зібрати необхідну інформацію для обґрунтування ставки капіталізації та (або) ставки дисконту; визначити правові обмеження щодо об`єкта оцінки та врахувати їх вплив на вартість об`єкта оцінки; обґрунтувати застосування методичних підходів, методів та оціночних процедур, у разі потреби - застосування спеціальних методів оцінки та оціночних процедур (комбінування кількох методичних підходів  або  методів).
Однак, у поданому позивачем до суду Звіті відсутній аналіз ринку подібного майна та обґрунтування застосування методичних підходів, методів та оціночних процедур.
Більш того, оцінка майна має проводитися з дотриманням принципів корисності, попиту і пропонування, заміщення, очікування, граничної продуктивності внеску, найбільш ефективного використання.
Зміст названих принципів розкрито у пунктах 5 - 10 Національного Стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».
Колегія суддів погоджується з тим, що враховуючи значну різницю між датою оцінки та датою складання звіту про оцінку висновок щодо ринкової вартості не може бути категоричним, а повинен відображати вірогідні значення вартості, яких, втім, не містить, як і не містить письмових застережень щодо неповноти обсягу вихідних даних, обмеженості інформації, доступної на дату оцінки та на час виконання такої роботи, обмежень в можливості застосуванні принципів оцінки, обмежень під час реалізації методів, процедур та прийомів визначення вартості об`єкта, і, як наслідок, його потенційної неповноти.
Отже, колегія суддів критично оцінює наданий позивачем Звіт про оцінку як доказ, що безумовно підтверджує обставину прийняття в заставу Банком за кредитними договорами неліквідних цінних паперів.
Поруч із цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Згідно п.п. 3, 4 пункту 3 Положення «Про Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку», яке затверджене Указом Президента України №1063/2011 від 23.11.2011, основними завданнями Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку є, зокрема, здійснення державного регулювання та контролю за емісією і обігом цінних паперів та похідних (деривативів) на території України, захист прав інвесторів шляхом здійснення заходів щодо запобігання і припинення порушень законодавства на ринку цінних паперів та законодавства про акціонерні товариства, застосування санкцій за порушення законодавства у межах своїх повноважень.
Згідно Положення «Про встановлення ознак фіктивності цінних паперів та деривативів», затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22.12.2010 №1942, яке було чинним до 25.11.2014, цінні папери та деривативи, що знаходяться в обігу, вважаються такими, що мають ознаки фіктивності, у разі відповідності таким критеріям, як: факт відсутності емітента цінних паперів та/або деривативів за місцезнаходженням, встановлений ДКЦПФР; нерозкриття емітентом цінних паперів та/або деривативів регулярної інформації відповідно до законодавства; відсутність чистих доходів відповідно до звіту про фінансові результати, поданого до    Комісії станом на кінець звітного періоду; переважна частка активів емітента складається з фінансових інвестицій та/або дебіторської заборгованості відповідно до балансу емітента, поданого до Комісії станом на кінець звітного періоду; кількість працівників емітента цінних паперів та/або деривативів станом на кінець звітного періоду становить менше двох осіб та/або середньомісячні витрати емітента на оплату праці менше двократного мінімального розміру заробітної плати, встановленого законодавством; відсутність бухгалтера або бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером станом на кінець звітного періоду (пункт 1 Положення).
Комісія приймає рішення про визнання цінних паперів та/або деривативів такими, що мають ознаки фіктивності, у разі відповідності    цінних    паперів та/або деривативів щонайменше одночасно чотирьом критеріям із зазначених у пункті 1 цього рішення при одночасній обов`язковій відповідності критерію, зазначеному в підпункті 1.1. пункту 1 цього рішення (пункт 2 Положення).
Про прийняте рішення    щодо    визнання    цінних    паперів та деривативів такими, що відповідають ознакам фіктивності, Комісія повідомляє податкові органи і    здійснює опублікування такого рішення в офіційному    друкованому    виданні Комісії       та його оприлюднення    на офіційному веб-сайті Комісії протягом десяти днів з дати прийняття такого рішення (пункт 3 Положення).
Цінні папери та/або деривативи вважаються такими, що мають ознаки фіктивності, з дати опублікування в офіційному друкованому виданні Комісії рішення Комісії про визнання цінних паперів та/або деривативів такими, що мають ознаки фіктивності (пункт 4 Положення).
Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.10.2014 №1360 було затверджено Положення «Про встановлення ознак фіктивності емітентів цінних паперів та включення таких емітентів до переліку (списку) емітентів, що мають ознаки фіктивності», яке діяло у період до 28.07.2015.
Пункт 4 даного Положення закріплює перелік критеріїв, відповідність яким є підставою для прийняття рішення про визначення емітента та його цінних паперів такими, що мають ознаки фіктивності, та включення емітента до Переліку, а саме:
1) встановлений Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку (далі - Комісія) та/або Державною фіскальною службою України факт відсутності емітента за місцезнаходженням;
2) неподання емітентом до Комісії регулярної інформації та до органів ДФС податкової звітності в порядку, встановленому законодавством;
3) нескликання акціонерним товариством загальних зборів акціонерів протягом двох років поспіль та/або неутворення органів управління акціонерного товариства, визначених законодавством, протягом року з дня реєстрації Комісією звіту про результати приватного розміщення акцій серед засновників акціонерного товариства;
4) низький рівень (менше 3 відсотків від розміру активів емітента) або відсутність доходів від реалізації товарів, робіт, послуг за основним видом діяльності станом на кінець фінансового року;
5) відсутність сплаченого податку на додану вартість протягом звітного періоду, якщо емітент є платником податку на додану вартість;
6) переважну частку активів емітента (більше ніж 90 відсотків) складають фінансові інвестиції та/або дебіторська заборгованість відповідно до фінансової звітності емітента, поданої до Комісії та/або ДФС станом на кінець звітного періоду;
7) кількість працівників емітента станом на кінець звітного періоду становить менше трьох осіб;
8) середньомісячні витрати емітента на оплату праці одного працівника є меншими від мінімального розміру заробітної плати, встановленого законодавством;
9) реєстрація місцезнаходження емітента у будівлі житлового фонду за адресою, де зареєстровані юридичні особи, що не є афілійованими особами власника такого житлового приміщення;
10) наявність судового рішення, яке набрало законної сили, пов`язаного з використанням цінних паперів емітента з метою ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів).
На підставі наявної інформації Комісія та/або ДФС в межах компетенції проводять аналіз відповідності емітента ознакам фіктивності згідно з критеріями, визначеними у пункті 4 цього Положення (пункт 5 Положення).
Згідно пункту 6 Положення у разі відповідності емітента щонайменше трьом критеріям, визначеним у пункті 4 цього Положення, Комісія та/або ДФС в межах компетенції проводять перевірку щодо відповідності емітента іншим критеріям фіктивності. За результатами такої перевірки, у разі відповідності емітента трьом або більше критеріям, визначеним у пункті 4 цього Положення, на підставі відповідного спільного рішення Комісії та ДФС (далі - Рішення), емітент включається до Переліку як такий, що має ознаки фіктивності.
Відповідність емітента одночасно двом критеріям фіктивності, визначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 4 цього Положення, що підтверджується відповідними документами, є безумовною підставою для прийняття Рішення (пункт 7 Положення).
Відповідно до пункту 10 Положення емітент та його цінні папери вважаються такими, що мають ознаки фіктивності, з дати внесення відповідної інформації до Переліку.
Названі Положення діяли у період, коли в заставу Банку були передані цінні папери, про фіктивність яких стверджує Фонд.
Однак, судом встановлена відсутність рішення компетентного органу про визнання такими, що мають ознаки фіктивності, емітентів (ТОВ «КУА «Авенір-Інвест» (ПЗНВІФ «Авенір-Капітал»), ПАТ «ЗНВКІФ «Інновація», ПАТ «ЗНВКІФ «Портфельні інвестиції», АТ «МНПК «Веста», ПАТ «Білоцерківський «Агрохімцентр», ПАТ «ТД Віан») та їх цінних паперів, включення їх до Переліку емітентів, що мають ознаки фіктивності, а тому і доводи позивача про їх фіктивність, враховуючи у тому числі відхилення судом як належного та допустимого доказу у справі наданого Фондом Звіту про незалежну оцінку цінних паперів, оцінюються судом критично.
Таким чином, враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів доходить висновку про недоведеність позивачем наявності у діях визначених відповідачів протиправної поведінки.
Із наданих позивачем доказів неможливо встановити безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями кожного з відповідачів та настанням неплатоспроможності банку, а також заподіяння шкоди Банку та його кредиторам у сумі 794 247 419,30 грн саме взаємопов`язаними діями визначених відповідачів.
Також щодо розміру визначеної позивачем шкоди суд врахував пояснення відповідача-5, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, стосовно того, що 17.12.2018 (після подання позову в даній справі) відбувся аукціон  з реалізації залишку майна, що входило до ліквідаційної маси Банку (протокол електронного аукціону №UA-EA-2018-11-26-000022-b від 17.12.2018; том 11, а.с. 101). У межах даного аукціону були реалізовані, в тому числі, права вимоги за 26 кредитними договорами, заборгованість за якими визначена Фондом як розмір завданої Банку шкоди. За результатами проведеного аукціону, в т.ч. продажу прав вимоги за 26 кредитними договорами, переможцем було визнано ТОВ «ФК «Астер-Фінанс» з ціною продажу лоту 217   122,10 грн. Отже, у зв`язку з реалізацією прав вимоги за 26 кредитними договорами, мав би змінитися і розмір шкоди, яка на думку Фонду була завдана Банку внаслідок укладання таких кредитних договорів, проте, Фондом не здійснювалось коригування розміру позовних вимог. Наведене також підтверджує той факт, що розмір заявленої шкоди є недостовірним та суперечить відомостям щодо завершення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Стандарт», а отже, Фондом при зверненні з даним позовом належним чином не доведено наявність такого елементу складу цивільного правопорушення як розмір шкоди.
Ураховуючи встановлені обставини, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідачів складу цивільного правопорушення, який може бути підставою для покладення на них відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.
Висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в даній справі є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують. 
Щодо заявленого відповідачами -5, -7 у даній справі клопотання про застосування строку позовної давності, то оскільки за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України та статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, а суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову у зв`язку з його необґрунтованістю, позовна давність не підлягає застосуванню. 
Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи апеляційної скарги позивача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість  позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт», на рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 27.03.2023 у справі №910/15260/18 залишити без змін.
Матеріали справи №910/15260/18 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.12.2023.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                А.І. Тищенко