СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року        м. Харків                   Справа № 922/2378/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А. , суддя  Тарасова І.В.
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства “Дослідне господарство “Гонтарівка” Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України (вх.№1774 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.08.2023 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Сусловою В.В., повний текст рішення складено та підписано 07.08.2023) у справі №922/2378/23
за позовом Державного публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Украгролізинг”, м. Київ,
до Державного підприємства “Дослідне господарство “Гонтарівка” Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України, с. Гонтарівка, Вовчанський район, Харківська область,
про стягнення коштів, 

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року Державне публічне акціонерне товариство “Національна компанія “Украгролізинг” звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Державного підприємства “Дослідне господарство “Гонтарівка” Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України заборгованості в сумі 215 123,82 грн, з яких: 200 334,40 грн- заборгованість за лізинговими платежами, 377,61 грн - пеня, 100,40 грн – інфляційні втрати, 541,41 грн – 25 % річних, 13 770,00 грн- штраф відповідно до п. 8.1. договору.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором фінансового лізингу № 20-21-123 ств- фл/269 від 17.06.2021 щодо сплати лізингових платежів.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.08.2023 у справі №922/2378/23 позов Державного публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Украгролізинг” задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства “Дослідне господарство “Гонтарівка” Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України на користь Державного публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Украгролізинг” заборгованість в сумі 215 123,82 грн, з яких: 200 334,40 грн - сума заборгованості за лізинговими платежами, 377,61 грн - сума пені, 100,40 грн – індекс інфляції, 541,41 грн – 25 % річних, 13 770,00 грн штраф за п. 8.1. договору; а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 226,86 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що на виконання договору фінансового лізингу № 20-21-123 ств-фл/269 від 17.06.2021, позивач передав відповідачу у користування трактор “Беларус-892” (зав. №Y4R900Z04М1100230) строком на 48 місяців, відповідач зобов`язався сплачувати за це лізингові платежі на умовах договору. Враховуючи фактичні обставини справи, відповідач визнаний судом таким, що прострочив виконання свого зобов`язання за договором фінансового лізингу № 20-21-123 ств-фл/269 від 17.06.2021, в зв`язку з чим вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу № 20-21-123 ств-фл/269 від 17.06.2021 в розмірі 200 334,40 грн задоволена.
Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 377,61 грн інфляційних втрат у розмірі 100,40 грн, 25% річних у розмірі 541,41 грн  та штрафу у розмірі 13 770,00 грн, суд перевіривши розрахунки, зазначив, що вони не суперечать вимогам чинного законодавства та є арифметично вірними, в зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. 
Державне підприємство “Дослідне господарство “Гонтарівка” Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 07.08.2023 у справі №922/2378/23 скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Скарга обґрунтована тим, що здійснення господарської діяльності для відповідача з 24.02.2022 є неможливим внаслідок дії форс-мажорних обставин, а саме військової агресії російської федерації та її наслідків у вигляді замінованих сільськогосподарських угідь, а також постійних ракетних (і не тільки) обстрілів як території Харківської області в цілому, так і території Старосалтівської селищної громади Чугуївського (колишнього Вовчанського) району. ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). 
Зазначає, що КГС ВС у своїй постанові від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 підтвердив: «…форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку». Відтак, керуючись наведеними правовими висновками суду касаційної інстанції, при розгляді форс-мажорних спорів наразі (як і раніше) суди повинні звертати увагу на наявність чи відсутність обставин форс-мажору саме для конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Отже, з урахуванням наведених в даній апеляційній скарзі фактичних обставин, суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин норми ст. 611, 617 ЦК України та 218 ГК України.
Відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства “Дослідне господарство “Гонтарівка” Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України (вх.№1774 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.08.2023 у справі №922/2378/23 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк до 12.10.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання апелянту. Встановлено учасникам справи строк до 12.10.2023 для подання заяв, клопотань, тощо. 
09.10.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№12232), в якому останній проти апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що  згідно з п. 3.4.14. договору лізингоодержувач не має права в односторонньому порядку на зменшення сум чи затримку сплати лізингових платежів внаслідок будь-яких обставин, у тому числі форс-мажору. Крім цього, скаржник стверджує, що факт настання обставин непереборної сили (форс-мажору) є достатньою підставою для звільнення його від виконання грошового зобов`язання, посилаючись при цьому на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1. Однак, позивач вважає, що всупереч ст. ст. 611, 617 ЦК України, скаржник не довів, що ним вжито усіх залежних від нього заходів задля недопущення господарського правопорушення, а також не підтвердив належним чином факт настання обставин непереборної сили. Обставини непереборної сили не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме відсутність будь-якої можливості виконання зобов`язання. Це переконливо свідчить про правомірність та законність оскаржуваного рішення в частині встановлення обставин, що мають значення для справи. Звертає увагу, що порушення зобов`язань відповідачем у частині своєчасної сплати лізингових платежів мало місце ще до початку введення воєнного стану. Саме тому, нарахування неустойки та штрафних санкцій, як зазначалось у позовній заяві, здійснені до запровадження воєнного стану в Україні, а саме по 23.02.2022 включно. Зазначене переконливо свідчить, що розрахунок заборгованості в частині лізингових платежів, а також нарахування неустойки та штрафних санкцій, здійснені позивачем відповідно до умов договору та чинного законодавства України, а тому підлягають сплаті відповідачем в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції,  17.06.2021 між Державним публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Украгролізинг” (лізингодавець) та Державним підприємством “Дослідне господарство “Гонтарівка” Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України” (лізингоодержувач)  було укладено договір фінансового лізингу № 20-21-123 ств-фл/269, згідно умов якого в порядку та на умовах, визначеним цим договором, лізингодавець зобов`язався набути у власність у постачальника предмет лізингу, відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати його (предмет лізингу) за плату (лізингові платежі) у користування лізингоодержувачу на визначений у цьому договорі строк, не менше одного року.
Відповідно до п.1.2 договору сторони погоджуються з тим, що специфікацією та умовами предмета лізингу є найменування, кількість, тип, модель, марка, інші технічні характеристики, вартість предмета лізингу, а також найменування виробника (постачальника) предмета лізингу, що визначені у додатках до цього договору “Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу”. 
Згідно з п.3.4.3. договору лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору.
Пунктом 4.2. договору передбачено, що з моменту підписання акту лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі, що включають: 
- 4.2.1 відшкодування вартості предмета лізингу рівними частками за весь термін лізингу від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем вартості предмета лізингу;
- 4.2.2 комісію за організацію лізингової операції в розмірі 2 (двох) відсотків (без ПДВ) від вартості предмету лізингу відповідно до законодавства України щодо оподаткування податком на додану вартість, яка сплачується одночасно із сплатою першого, другого та третього лізингового платежу в частині відшкодування вартості предмета лізингу та комісії за супроводження договору згідно з графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до цього договору;
- 4.2.3 комісію за супроводження договору в розмірі 14 (чотирнадцяти) відсотків річних (без ПДВ) від невідшкодованої попереднім лізинговим платежем та черговими лізинговими платежами вартості предмета лізингу, відповідно до законодавства України щодо оподаткуванням податком на додану вартість.
За змістом п.4.3 договору черговість сплати лізингових платежів у частині відшкодування вартості предмета лізингу кратна 3 місяцям. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання акта. Перший лізинговий платіж у частині відшкодування вартості предмета лізингу сплачується через три місяці з дати підписання акта, подальші платежі - через кожних 3 місяці. Черговість сплати лізингових платежів у частині комісії за супроводження договору кратна 1 місяцю. Термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання акта. Перший лізинговий платіж сплачується через 1 місяць з дати підписання акта, подальші платежі - через кожен 1 місяць.
Згідно з п.4.4 договору розмір лізингових платежів, їх складових частин встановлюється графіком сплати лізингових платежів, що є додатком до договору.
Відповідно до п.8.1 договору сторони за цим договором домовилися і встановили, що за будь-яке порушення умов договору (у тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене п. 8.4 договору, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості предмета лізингу. 
У разі порушення умов договору вдруге лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 3% від невідшкодованої вартості предмета лізингу. 
У разі порушення умов договору втретє лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 5% від невідшкодованої вартості предмета лізингу. 
За кожне наступне порушення умов договору лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 10% від невідшкодованої вартості предмета лізингу. 
Для розрахунку штрафу, визначеного цим пунктом, сума невідшкодованої вартості предмета лізингу становить різницю між первинною вартістю предмета лізингу та сумою попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості предмета лізингу.
Згідно з п.8.3 договору сторони цим договором домовилися і встановили, що на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмірі 25% річних. Сплата лізингоодержувачем на користь лізингодавця пені та процентів не звільняє лізингоодержувача від сплати штрафу, встановленого п.8.1 цього договору.
Пунктом 8.9. договору встановлено, що нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов`язань в повному обсязі.
Відповідно до п. 10.3 договору строк позовної давності за цим договором, у тому числі для стягнення заборгованості, пені, штрафу, інших видів неустойки, процентів річних та індексу інфляції - 10 (десять) років.
Відповідно до додатку №1 до договору предметом лізингу є трактор “Беларус-892”, строк лізингу- 48 (сорок вісім) місяців, вартість предмета лізингу становить 540  000,00 грн з ПДВ. Попередній лізинговий платіж: у частині відшкодування вартості предмету лізингу, що в подальшому передається в лізинг, у розмірі 15% його вартості складає 67500,00 грн, крім того ПДВ 13500,00 грн, разом 81000,00 грн. Сума попередньої оплати 81000,00 грн. Предмет лізингу буде передано в термін не пізніше 17.06.2022.
Додатком №2 до договору узгоджено графік сплати лізингових платежів.
18.06.2021 між сторонами підписано акт приймання - передачі сільськогосподарської техніки, а саме трактора “Беларус-892” (зав. №Y4R900Z04М1100230) (1 од.). 
Позивач зазначає, що враховуючи те, що акт приймання-передачі був підписаний 18.06.2021, відповідач повинен був сплатити чергові лізингові платежі:
№ 9 в сумі 33 373,13 грн не пізніше 18.03.2022, 
№ 10 в сумі 4 350,94 грн не пізніше 18.04.2022, 
№ 11 в сумі 4 350,94 грн не пізніше 18.05.2022, 
№ 12 в сумі 33 038,44 грн не пізніше 18.06.2022, 
№ 13 в сумі 4 016,25 грн не пізніше 18.07.2022, 
№ 14 в сумі 4 016,25 грн не пізніше 18.08.2022, 
№15 в сумі 32 703,75 грн не пізніше 18.09.2022, 
№ 16 в сумі 3 681,56 грн не пізніше 18.10.2022, 
№ 17 в сумі 3 681,56 грн не пізніше 18.11.2022, 
№ 18 в сумі 32 369,06 грн не пізніше 18.12.2022, 
№ 19 в сумі 3 346,88 грн не пізніше 18.01.2023, 
№ 20 в сумі 3 346,88 грн не пізніше 18.02.2023, 
№ 21 в сумі 32 034,38 грн не пізніше 18.03.2023, 
№ 22 в сумі 3 012,19 грн не пізніше 18.04.2023, 
№ 23 в сумі 3 012,19 грн не пізніше 18.05.2023 (в частині відшкодування вартості предмета лізингу - через кожні 3 місяці, в частині комісії за супроводження договору - через кожен 1 місяць з дати підписання акта приймання-передачі).
Однак, як вказує позивач, відповідач не здійснив сплату вказаних лізингових платежів, чим порушив умови договору.
22.12.2021 за вих. № 14/1034 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про сплату заборгованості, яка виникла станом на 21.12.2021, а саме: за лізинговими платежами у розмірі 43748,43 грн, пені у розмірі 287,23 грн, штрафу у розмірі 459,00 грн, індексу інфляції у розмірі 40,16 грн та 25 % річних у розмірі 424,81 грн. Позивач вимагав сплатити заборгованість у загальному розмірі 44  959,63 грн.
22.02.2023 за вих. № 14/117 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про сплату заборгованості, яка виникла станом на 21.02.2023, а саме: за лізинговими платежами у розмірі 162 275,64 грн, пені у розмірі 377,61 грн, штрафу у розмірі 459,00 грн, індексу інфляції у розмірі 100,40 грн та 25 % річних у розмірі 541,41 грн. Позивач вимагав сплатити заборгованість у загальному розмірі 163 754,06 грн.
З огляду на те, що відповідачем заборгованість за договором фінансового лізингу № 20-21-123 ств- фл/269 від 17.06.2021 погашена не була, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 215 123,82 грн, з яких: 200 334,40 грн - сума заборгованості за лізинговими платежами, 377,61 грн - сума пені, 100,40 грн – індекс інфляції, 541,41 грн – 25 % річних, 13 770,00 грн штраф відповідно до п.8.1. договору.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Укладений між сторонами договір за правовою природою є договором фінансового лізингу.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з врахуванням особливостей, встановлених законом; до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Як визначено ч.1 ст.16 Закону України “Про фінансовий лізинг” лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що здійснення господарської діяльності для відповідача з 24.02.2022 є неможливим внаслідок дії форс-мажорних обставин, а саме військової агресії російської федерації та її наслідків у вигляді замінованих сільськогосподарських угідь, а також постійних ракетних (і не тільки) обстрілів як території Харківської області в цілому, так і території Старосалтівської селищної громади Чугуївського (колишнього Вовчанського) району.
В обґрунтування настання форс-мажорних обставин відповідач посилається на лист  Торгово-промислової палати  України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022  щодо засвідчення форс-мажорних обставин.
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору фінансового лізингу №20-21-123 ств-фл/269 від 17.06.2021 позивач передав відповідачу у користування трактор “Беларус-892” (зав. №Y4R900Z04М1100230) строком на 48 місяців. Відповідач зобов`язався сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору.
Позивач зазначає, що відповідач порушив умови договору в частині сплати чергових лізингових платежів №9- №23, в зв`язку з чим у останнього станом на 19.05.2023 виникла заборгованість за лізинговими платежами у розмірі 200  334,40 грн.
Відповідач доказів належного виконання умов договору та сплати заборгованості до матеріалів справи не надав. 
Відповідно до ч.1 ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
В постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 викладено наступні висновки:
- лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;
-  форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан,  не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили,  звільняє  від відповідальності лише у разі,  якщо саме внаслідок пов`язаних із  нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;
-  наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22 викладено висновок про те, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не можна вважати сертифікатом у розумінні  статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.
У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 викладено наступні висновки:
- Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили);
-  вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні;
-  лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
Враховуючи наведені висновки Верховного Суду щодо застосування  статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на лист  Торгово-промислової палати  України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022  щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України саме для відповідача за невиконання ним своїх договірних зобов`язань.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що настання форс-мажорних обставин  є підставою для звільнення від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання  через дані обставини, а не від виконання самого зобов`язання.
За таких обставин, відповідачем прострочено виконання зобов`язання за договором фінансового лізингу № 20-21-123 ств-фл/269 від 17.06.2021, в зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 200 334,40 грн. 
Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 100,40 грн за період листопад– грудень 2021 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статей  610,  611 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 1  ст.612 ЦК України  визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі  ст.625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.
За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог в частині нарахування інфляційних у розмірі 100,40 грн.
Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 377,61 грн за період з 20.07.2021 по 14.02.2022, 25% річних у розмірі 541,41 грн за період з 20.07.2021 по 14.02.2022  та штрафу у розмірі 13 770,00 грн, відповідно до п.8.1 договору, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 549 ЦК України  встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Цивільно-правова відповідальність – це встановлені законом юридичні наслідки за невиконання або неналежне виконання особою зобов`язань, що пов`язані з порушенням суб`єктивних цивільних прав другої сторони. Мета цивільно-правової відповідальності відновлення порушених майнових прав.
Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 4  ст.231 ГК України  визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6  ст. 231 ГК України).
Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на  користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Згідно зі  ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"  розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.
Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до п.8.1 за будь-яке порушення умов договору (у тому числі строків розрахунків та сум платежів), що не передбачене п. 8.4 договору, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 0,1% від невідшкодованої вартості предмета лізингу. У разі порушення умов договору вдруге лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф у розмірі 3% від невідшкодованої вартості предмета лізингу. Для розрахунку штрафу, визначеного цим пунктом, сума невідшкодованої вартості предмета лізингу становить різницю між первинною вартістю предмета лізингу та сумою попереднього лізингового платежу в частині відшкодування вартості предмета лізингу.
Згідно з п.8.3 договору на прострочену суму лізингових платежів (встановлюється графіком) нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, та відсотки (проценти) у розмірі 25% річних. Сплата лізингоодержувачем на користь лізингодавця пені та процентів не звільняє лізингоодержувача від сплати штрафу, встановленого п.8.1 цього договору.
Пунктом 8.9. договору встановлено, що нарахування штрафних санкцій за невиконання грошових зобов`язань здійснюється на всю несплачену суму і припиняється тільки в разі виконання зобов`язань в повному обсязі.
За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог в частині нарахування пені, 25% річних та штрафу.
При цьому колегія суддів зазначає, що позивачем пеня, інфляційні втрати, штраф та 25% річних нараховані до початку введення в Україні воєнного стану, що виключає застосування до даних обставин положень ч.1 ст.617 ЦК України. 
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 07.08.2023 у справі №922/2378/23 без змін як такого, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Дослідне господарство “Гонтарівка” Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 07.08.2023 у справі №922/2378/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктами а)-г) частини 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   23.11.2023 

Головуючий суддя                                                                    Я.О. Білоусова

Суддя                                                                                           О.А. Пуль  

Суддя                                                                                           І.В. Тарасова