ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9339/23 Справа № 214/1898/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/1898/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач    -   Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР», 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами,  апеляційні  скарги  позивачки ОСОБА_1 та відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 вересня 2023 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У  березні 2023  року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» (надалі – ТОВ «Житлосервіс-КР») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди при затопленні квартири, який вподальшому укточнила.
Позовна заява, з урахуванням уточнень до неї, мотивована тим, що позивачці ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Інші співвласники на час розгляду справи померли: ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 - 08.07.2023 року. 
05 травня 2020 року відбулося затоплення ставковими водами квартири АДРЕСА_1 , яка розташована на 9-му поверсі та, поруч з вхідними дверима до якої, на сходинковому майданчику розташована стокова труба. 
06 травня 2020 року, на виклик мешканців сусідніх квартир (затоплення відбувалося з 9-го по 4-й поверх), прибули слюсар та майстер. Слюсарем було усунено засмічення стокової труби, а майстром оглянуто наслідки затоплення, в тому числі і в квартирі, яка належить позивачці. При цьому Акту про об`єми пошкоджень завданих внаслідок затоплення не було надано. 
25 червня 2020 року позивачкою було направлено на адресу відповідача заяву, з проханням надати відомості про проведення профілактичних робіт по прочищенню стокових труб у другому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , починаючи з 02 липня 2019 року (часу попереднього затоплення) по 05 травня 2020 року. 
В подальшому, позивачкою було отримано відповідь за №1574 від 07.07.2020, відповідно до якого останню було повідомлено про неможливість надання Акту про затоплення, у зв`язку з відсутністю власників вдома. 
30 грудня 2020 року позивачкою на адресу відповідача було направлено заяву про залишення за собою право залучення незалежного спеціаліста та складання акту затоплення належної їй квартири та вирішення питання щодо відшкодування шкоди через суд, у зв`язку з ненаданням Акту. 
29 січня 2021 року майстром ТОВ «Житлосервіс-КР» був наданий Акт щодо огляду квартири АДРЕСА_1 , з фіксацією слідів затоплення, на стінах маються сліди затоплення. В кімнатах на стінах маються старі сліди затоплення. Зі сторони власниці квартири зазначені зауваження щодо внесення відомостей до акту з приводу ушкоджень підлоги в коридорі.
Відповідачем не усунені наслідки затоплення квартири АДРЕСА_1 , яке відбувалося 05 травня 2020 року, у зв`язку з чим, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.
Посилаючись на викладене, просила суд: стягнути з відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР» на її користь матеріальну шкоду внаслідок затоплення квартири АДРЕСА_1 в розмірі 89270,89грн. та моральну шкоду внаслідок затоплення квартири АДРЕСА_1 в розмірі 50 000 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Житлосервіс-КР» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду внаслідок затоплення квартири АДРЕСА_1 в розмірі 74 663,52 грн. 
Стягнуто з ТОВ «Житлосервіс-КР» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду внаслідок затоплення квартири АДРЕСА_1 в розмірі 3700 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Житлосервіс-КР» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн., витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 7000,00 грн. 
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, оскільки, суд першої інстанції, вірно визначивши предмет дослідження, обставини завдання позивачці шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем, не надав належної оцінки висновку експерта та глибині моральних страждань позивачки.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Акт від 29.01.2021 не відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, а тому суд безпідставно послався на нього, як на доказ. Акт, який складено одноособово представником відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР», лише зафіксував факт затоплення та наявність ушкоджень. Саме експерт, при проведенні експертизи, звернув увагу на ушкодження на стелі та стінах кухні, оскільки епіцентр цих ушкоджень знаходиться за бойлером, та не кидається в око та ці відомості не було включено до Акту.
Вважає, що суд неналежним чином дав оцінку негативним наслідкам і перенесеим моральним стражданням. Судом не було враховано час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, глибину душевних страждань позивачки. Перше затоплення сталося у 2019 році, однак жодних ремонтних робіт проведено не було, а друге затоплення сталося у 2020 році, та на звернення позивачки відповідь їй було надано лише через вісім мсяців.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ТОВ «Житлосервіс-КР» просить залишити її без задоволення, як необгрунтовану.
В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Житлосервіс-КР» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з?ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процессуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що, частково задовольнивши позовні вимоги, суд стягнув з відповідача судові витрати, понесені позивачкою ОСОБА_1 , у повному обсязі, що не відповідає принципу розподілу судових витрат. Також, суд позбавив відповідача можливості надати відзив на уточнену позовну заяву та, зупинивши провадження у справі на час проведення судової експертизи, взагалі не вирішував питання про поновлення провадження у справі, Відповідачем було подано до суду клопотання про виклик експерта, однак суд навіть не розглянув таке клопотання.
Зазначає, що у Акті від 29.01.2021 року відсутні відомості про пошкодження підлоги у житловій кімнаті, будь-які зауваження позивачки при складанні Акта з цього приводу відсутні, а тому включення до вартості ремонтно-будівельних робіт підлоги в житловій кімнаті, на суму 15 086,84 грн, є безпідставним. Також, вважає, що рідкі шпалери, відповідно до своїх характеристик, легко ремонтуються в місцях забруднень або механічного пошкодження, а тому не було підстав для розрахунку вартості шпалер на всю площу, як про це зазначено у висновку експерта.
Зауважує на тому, що судом не було з?ясовано час та причини затоплення, а у позові зазначено дві дати – 02 липня 2019 року та 05 травня 2020 року. Висновок суду першої інстанції про те, що залиття відбулось дощовими водами через горище не відповідає обставинам справи та не підтверджений доказами. Згідно Акта від 29.01.2021 року у квартирі наявні старі сліди затікання. На переконання відповідача, встановлення дати затоплення є необхідним, оскільки, у випадку затоплення квратири у 2019 року, позивачкою пропущено позовну давність. 
Вважає, що позивачкою не доведено наявність моральних страждань та звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що в первісному поові позивачкою оцінено моральні стражання у 5 000,00 грн, а в уточненному позові у 50 000,00 грн., тобто збільшено у десять разів, без жодного обгрунтування таких змін. Заначає, що відповідач ТОВ «Житлосервіс-КР» не відмовляв позивачці у вирішення питання в досудовому порядку.
Позивачка ОСОБА_1 правом подання відзиву не скористалася, однак, надала суду клопотання про залишення апеляційної скарги відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР» без руху, оскільки останнім сплачено судовий збір не у повному обсязі.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги, як позивачки ОСОБА_1 , так і відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР», підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 19.12.1997, Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.15).
25 червня 2020 року позивачкою ОСОБА_1 було направлено на адресу відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР» заяву з проханням надати відомості про проведення профілактичних робіт по прочищенню стокових труб у під`їзді 2 будинку АДРЕСА_2 , починаючи з 02 липня 2019 року (часу попереднього затоплення) по 05 травня 2020 року (а.с.10).
Листом вих.№1574 від 07.07.2020 року за підписом директора ТОВ «Житлосервіс-КР» Цопа Л., повідомлено про неможливість надання Акту про затоплення, у зв`язку з відсутністю власників вдома (а.с.18).
30 грудня 2020 року позивачкою ОСОБА_1 було направлено на адресу відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР» заяву про залишення за собою права залучення незалежного спеціаліста та складання акту затоплення належної їй квартири та вирішення питання щодо відшкодування шкоди через суд, у зв`язку з ненаданням Акту (а.с.5).
29 січня 2021 року майстром ТОВ «Житлосервіс-КР» був наданий Акт щодо огляду квартири АДРЕСА_1 .
Згідно акту від 29.01.2021, складеного майстром дільниці №6 ТОВ «Житлосервіс-КР» Коваленко О.В., за участю особи яка проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Квартира знаходиться на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку в другому під`їзді семипід`їзного будинку. Коридор: стеля - помітні сліди затоплення, стіни - помітні старі сліди затоплення. Кімната – помітні старі сліди затоплення. Причини затоплення на момент огляду встановити не має можливості. ОСОБА_1 зазначила зауваження в акті: не внесенні пошкодження підлоги в коридорі. Вказаний акт підписаний майстром ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 .
Судовим експертом Ткаленко О.М., на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року, було проведено судову будівельно-технічну експертизу по цивільній справі №214/1898/23 (провадження №2/210/872/23) №17/23 від 14 липня 2023 року, відповідно до висновків якої розмір матеріальних збитків, завданих залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_3 , станом на час дослідження, складає 89 270,89 грн., з ПДВ (а.с.57-85).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка наявними у матеріалах справи доказами з приводу залиття довела, що внаслідок бездіяльності ТОВ «Житлосервіс-КР» сталося залиття водою квартири позивачки, що завдало матеріальних збитків. Суд дійшов переконання, що позивачці була завдана і моральна шкода, внаслідок чого був порушений звичайний уклад життя позивачки, що спричинило виникнення у неї переживань з цього приводу. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частина друга ст. 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.
У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Таким чином, цивільне законодавство передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Частиною першою статті 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76,80 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно- правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 76 ЦПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачці.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , управителем якого є ТОВ «Житлосервіс-КР», була затоплена, внаслідок чого було пошкоджено коридор та кімнату, що підтверджується актом від 29.01.2021 року, підписаного майстром ТОВ «Житлосервіс-КР» Коваленком О.В. та позивачкою ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 про те, що цей Акт не відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, а тому суд безпідставно послався на нього, як на доказ, колегією суддів відхиляються, оскільки на цей Акт, як на належний доказ позивачка послалася у позовній заяві та відповідач не заперечував факт його складання та відповідності відомостей, викладений у Акті, фактичним обставинам, а, згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України відповідачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження того, що шкоду позивачці завдано не з його вини, у зв?язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з ТОВ «Житлосервіс-КР» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок затоплення належного їй майна.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №214/1898/23 (провадження №2/210/872/23) №17/23 від 14 липня 2023 року, розмір матеріальних збитків, завданих залиттям квартири за адресою: АДРЕСА_3 , внаслідок залиття, станом на час дослідження, складає 89 270,89 грн., з ПДВ (а.с.57-85).
Згідно ч. 1 ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до ч. 7 ст. 106 ЦПК України, за заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.
Згідно ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
З матеріалів справи вбачається, що, при виконанні даного експертного висновку були зроблені експертні дослідження, складений кількісний перелік та обсяги робіт з деталізацією по складових кількісного переліку (необхідні матеріали, засоби, визначено ступінь пошкодження). Даний висновок містить відомості про те, як проводилися дослідження та що підлягало дослідженню.
Відповідачем ТОВ «Житлосервіс-КР», як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не ставилось питання про призначення повторної судової експертизи щодо визначення розміру збитків, а тому суд першої інстанції правомірно взяв до уваги висновок експертного дослідження щодо вартості відновлювального ремонту для ліквідації наслідків залиття квартири, який сторонами не спростовано, й доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є необґрунтованими та не приймаються колегією суддів.
У зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки спричинену матеріальну шкоду, у розмірі 74 663,52 грн.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи всі обставини по справі, дійшов також обґрунтованого висновку і щодо стягнення з відповідача моральної шкоди.
При цьому, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві, суд врахував роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та належним чином обґрунтував розмір моральної шкоди в сумі 3 700,00 гривень, який, як позивачкою ОСОБА_1 , так і відповідачем ТОВ «Житлосервіс-КР», в апеляційній скарзі не спростовано.
Доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР» щодо порушення судом норм процесуального права не тягнуть за собою скасування правильного по суті судового рішення, оскільки порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення ваиключно у випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР» про те, що, частково задовольнивши позовні вимоги, суд стягнув з відповідача судові витрати, понесені позивачкою ОСОБА_1 , у повному обсязі, що не відповідає принципу розподілу судових витратє, колегією суддів не приймаються, оскліьки судовий збір стягнуто у розмірі 1073,60 грн., тобто  у мінімальному граничному розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», а витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 7000,00 грн. є обгрунтованими, оскільки Висновок судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №214/1898/23 (провадження №2/210/872/23) №17/23 від 14 липня 2023 року було покладено в основу оскаржуваного судового рішення при вирішення питання щодо розміру відшкодування майнової шкоди.
Клопотання ж позивачки ОСОБА_1 про залишення апеляційної скарги відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР» без руху, оскільки останнім сплачено судовий збір не у повному обсязі, задоволенню не підлягає, як безпідставне. Так, у клопотання взагалі не зазначено, який же розмір судового збору мав бути сплачений відповідачем ТОВ «Житлосервіс-КР». При цьому, згідно матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023 року відповідачем ТОВ «Житлосервіс-КР» сплачено судовий збір у розмірі 1 610,40 грн, що становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги до суду першої інстанції, виходячи з оспорюваної суми 78 363,52 грн. (1 073,60 грн. х 150% = 1 610,40 грн), що відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір».
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, як позивачкою ОСОБА_1 , так і відповідачем ТОВ «Житлосервіс-КР», фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивачки ОСОБА_1 та відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: