ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       14 листопада 2023 року        м. Чернівці                Справа № 727/6974/23

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Височанської Н.К., Одинака О.О.,
секретар: Тодоряк Г.Д.,
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд»,
відповідач:  ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Стороженка Юрія Володимировича, який діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Танасійчук Н.М., дата складання повного тексту рішення 30 серпня 2023 року, -
В С Т А Н О В И В:
У липні 2023 року ТОВ «Гіпербуд» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило: скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт – реконструкція квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок приміщень технічного поверху на АДРЕСА_2 , зареєстровану в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва виконавчим комітетом Чернівецької міської ради Інспекцією ДБК 31.07.2020 року за №ЧВ101200731534; виселити ОСОБА_1 із нежитлового приміщення №77-А (VII) по АДРЕСА_3 .
В обґрунтування вимог вказувало, що на підставі договору №4185-кр від 12.01.2012 року про спільну діяльність по будівництву дев`ятиповерхового 180 квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів на АДРЕСА_2 воно є власником нежитлового приміщення 77-А (VII) за адресою: АДРЕСА_3 .
18.05.2020 року відповідачем подано до Інспекції ДБК Чернівецької міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт - реконструкція квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок приміщень технічного поверху (приміщення АДРЕСА_2 , повідомлення зареєстроване інспекцією за № ЧВ 061201390853.

Провадження №22-ц/822/861/23

При цьому, приміщення №VII, за рахунок якого відповідач реконструював із розширенням квартиру АДРЕСА_1 , є належним позивачу нежитловим приміщенням 77-А (VII), що підтверджується номером приміщення, вказаним у технічному паспорті від 21.05.2020 року, витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та декларації про початок виконання будівельних робіт, планами поверхів із загальнобудинкового технічного паспорту на будинок АДРЕСА_2 , (блок 2).
Звертає увагу, що в подальшому, відповідач подав декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок приміщень технічного поверху (приміщення АДРЕСА_2 , і така була зареєстрована Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради (Інспекцією ДАБК) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 31.07.2020 року за №ЧВ101200731534.
Надалі, відповідач зареєстрував зміни до права власності на об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що свідчить, що таким чином відповідач здійснив реконструкцію своєї квартири АДРЕСА_4 , приєднавши до неї нежитлове приміщення, яке на праві власності належить позивачу, у зв`язку з чим просив позов задовольнити.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2023 року в задоволенні позову ТОВ «Гіпербуд» до ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, усунення перешкод у користуванні майном відмовлено.
Не погодившись із наведеним рішенням суду першої інстанції сторона позивача оскаржила його в апеляційному порядку.
Вказує обставини, викладені в позовній заяві, та стверджує. що скасування реєстрації декларації готовності об`єкту до експлуатації надає позивачу скасувати реєстрацію інформації про зміни об`єкта нерухомого майна (його площі) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому обраний спосіб захисту є ефективним.
Вказує, що відповідач чинить перешкоди у користуванні належним позивачу майном, а тому такі перешкоди слід усунути шляхом виселення ОСОБА_2 із спірного приміщення. 
Наголошує, що висновок суду з приводу необхідності звернення з позовом про скасування права власності та витребування майна є помилковим.
З урахуванням наведеного просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступних висновків.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону. 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації за умови зареєстрованого права власності на спірний об`єкт є неефективним способом захисту та не відновить прав позивача.
Однак, судом першої інстанції жодним чином не мотивовано підстав для відмови у вимозі про виселення ОСОБА_1 із спірного приміщення.
У зв`язку із наведеним колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.
Так, з матеріалів справи вбачається, що 12 січня 2012 року між ТОВ «Хмельницькбудінвест» та Чернівецькою міською радою укладено договір №4185-кр від 12.01.2012 року про спільну діяльність по будівництву дев`ятиповерхового 180 квартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими гаражами на 50 автомобілів на АДРЕСА_2 . Додатковим договором №1 внесено зміни до договору в частині генерального підрядника, а саме: ТОВ «Хмельницькбудінвест» замінено на ТОВ «Гіпербуд» ( а.с.5-9).
Площа нежитлового приміщення 77-А (VII) в АДРЕСА_2 складає 46.3 кв.м, що вбачається з технічного паспорту, виготовленого на замовлення ТОВ «Гіпербуд» (а.с.10-14).
Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ТОВ «Гіпербуд» є власником нежитлового приміщення №77-А (VII) за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.15).
18.05.2020 року ОСОБА_1 подав до Інспекції ДАБК Чернівецької міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зокрема реконструкції квартири АДРЕСА_4 , повідомлення зареєстроване інспекцією за № ЧВ 061201390853 (а.с.16-18).
31.07.2020 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради (Інспекція ДАБК) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва була зареєстрована декларація за №ЧВ101200731534 про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок приміщень технічного поверху (приміщення №VII) на АДРЕСА_2 (а.с.24-28).
У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №330737761 від 01.05.2023 року за ОСОБА_1 24.12.2020 року зареєстровано зміни до права власності на об`єкт нерухомого майна, внаслідок яких загальна площа належної йому квартири АДРЕСА_4 , змінилася з 45 кв.м на 86.1 кв.м (а.с.29-32).
Що стосується вимоги про скасування реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Частиною 2 ст.331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Аналіз положень ст.331 ЦК України у системному зв`язку з нормами ст.ст.177-179, 182 цього Кодексу, ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.
Статтею 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч.2 ст.5 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
Статтею 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено порядок прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів.
Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката (ч.5 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Відповідно до ч.9 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, зокрема, для оформлення права власності на нього.
Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (ч.10 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»).
За правилами ст.26 цього Закону завершальним етапом будівництва об`єкту містобудування є реєстрація права власності на такий об`єкт.
Аналіз положень законодавства свідчить про те, що реєстрація декларації про початок будівництва є обов`язковою умовою для початку виконання будівельних робіт. Відповідальність за повноту та достовірність інформації, наведеної в декларації, несе замовник будівництва (особа, яка подає декларацію), орган державного архітектурно-будівельного контролю здійснює перевірку повноти інформації та вносить її до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.
З моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта містобудування, реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт вважається такою, що вичерпала свою дію. При цьому, реєстрація права власності є підставою вважати, що декларація про готовність до експлуатації об`єкта також вичерпала свою дію.
Отже, скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта не буде нести будь-яких правових наслідків.
Аналогічні за змістом правові висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 вересня 2018 року у справі №804/1510/16, від 02 жовтня 2018 року у справі №465/1461/16-а, від 22 січня 2021 року у справі №640/11869/20, від 23 лютого 2022 року у справі №712/12338/18.
Оскільки після реєстрації про зміни речового права за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості (до права власності на об`єкт нерухомого майна, внаслідок яких загальна площа належної йому квартири АДРЕСА_4 , змінилася з 45 кв.м на 86.1 кв.м) на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпали свою дію фактом виконання, тому скасування реєстрації такої декларації не відновить порушеного права, отже є неефективним способом захисту.
За вказаних обставин рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.
Щодо вимоги про виселення зі спірного приміщення, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
В силу ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право, зокрема вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як вже встановлено, титульним володільцем спірного приміщення є ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19).
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 ЦК України).
Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна із незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.
Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що обраний позивачами спосіб захисту (пред`явлення негаторного позову) є неналежним та неефективним, оскільки вказаний спосіб захисту обраний як власника майна, яким позивач на час розгляду справи не визнаний, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.
За таких обставин, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.08.2023 року слід змінити в частині доповнення мотивувальної частини щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про виселення. В решті рішення суду залишити без змін.
В силу ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Стороженка Юрія Володимировича, який діє в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2023 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні вимоги про виселення, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий                                        І.Н. Лисак

Судді:                                                Н.К. Височанська

                                                               О.О. Одинак