Справа № 158/1037/22 	Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/999/23  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 листопада 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,
секретар Ганжа М. І.
з участю: позивача  ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Кузьміч Надія Володимирівна, про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 поданою його представником ОСОБА_4 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 серпня 2023 року,-
В С Т А Н О В И В :
У червні 2022 року позивач звернувся в суд з указаним позовом мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач не повідомляв йому про існування заповіту, складеного матір"ю.
Зазначає, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.02.2018 ОСОБА_6 визнано недієздатною, при цьому заяву про визнання останньої недієздатною до суду подано 13.07.2017, тобто до посвідчення оспорюваного заповіту.
Спадкодавець ОСОБА_6 протягом тривалого часу знаходилася на лікуванні у ВОПЛ №1 м. Луцька, визнана недієздатною в період посвідчення нотаріусом заповіту, а тому просить суд визнати вказаний заповіт недійсним.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 серпня 2022 року позов задоволено.
Ухвалено визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кузьміч Надією Володимирівною 18.12.2017.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.
Додатковим рішенням Ківерцівського районного суду від 28 серпня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 21035 грн. за проведення судової психіатричної експертизи, 10210 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку , що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини.
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) серії НОМЕР_1 від 17.08.2021.
На випадок своєї смерті ОСОБА_6 склала заповіт, посвідченого приватним нотаріусом Кузьміч Н.В. 18.12.2017, яким заповіла усе належне їй на день смерті майно своєму синові ОСОБА_3 . 
Позивачем ОСОБА_1 , який також є сином померлої ОСОБА_6 , 13.07.2017 до Ківерцівського районного суду Волинської області було подано заяву про визнання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатною.
На підставі заяви ОСОБА_3 від 07.08.2017, його було залучено до участі у цій справі як заінтересовану особу.
Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.02.2018, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано недієздатною, опікун недієздатної не призначався.
В обґрунтування рішення Ківерцівського районного суду області від 27.02.2018 у справі про визнання ОСОБА_6 недієздатною покладено висновок судово-психіатричного експерта №12 від 03.01.2018, згідно з яким ОСОБА_6 на час огляду – 03.01.2018 виявляє ознаки хронічної психічної хвороби (недоумства) у вигляді деменції при хворобі Альцгеймера з раннім початком. Наявна хронічна психічна хвороба позбавляє її здатності усвідомлювати значення свої дій (бездіяльності) та керувати ними. 
Частиною першою статті 203 ЦК України закріплено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).
Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятоюта шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Положеннями статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.
Відповідно до частин першої та другої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.
Зазначене вказує на те, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу.
Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.
На обґрунтування доводів про те, що спадкодавець ОСОБА_6 на час складання заповіту станом на 18.12.2017 не розуміла значення своїх дій та не могла управляти ними позивачем подано амбулаторну карту ОСОБА_6 , яка заведена у Волинські обласній психіатричній лікарні №1, у якій міститься запис про те, що 17.08.2015, що ОСОБА_6 була оглянута лікарем психіатром, прибула у супроводі чоловіка та сина ОСОБА_1 , також була оглянута у цей день психологом. 
У записах, зроблених психіатром при описі стану здоров`я ОСОБА_6 відмічено про достатню орієнтацію, мислення сповільненого типу, анамнестично-періодичні розлади пам`яті, недостатню критику.
У записах психолога – плутає події свого життя, увага знижена, нестійка, рівень інтелекту знижений, однак без дефекту.
Встановлено діагноз «помірний когнітивний розлад», призначено лікування.
При огляді 11.07.2017 психіатром зроблено запис про те, що ОСОБА_6 не орієнтується в місці знаходження, часі, знає свій вік, не знає віку дітей, часто неправильно відповідає на питання, мислення примітивне, пам`ять, інтелект з дефектом.
Цього ж дня психологом зроблено запис, що ОСОБА_6 при огляді не розуміє суті питань, який зараз вік, забула назви багатьох фруктів, предметів, увага розсіяна, запам`ятовування знижене, тяжко піддається переконанню, вираз обличчя мало осмислений.
Заключенням ЛКК встановлений діагноз: Деменція при хв. Альцгеймера з раннім початком. 
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №52 від 18.01.2023, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період укладання заповіту від 18.12.2017 виявляла ознаки «Деменції при хворобі Альцгеймера». За своїм психічним станом в період посвідчення від її імені заповіту 18.12.2017 ОСОБА_6 не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними.
В суді апеляційної інстанції було задоволено клопотання представників відповідача та викликано для надання пояснень з приводу складеного висновку експертів Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», які брали участь у проведенні судово-психіатричної експертизи – ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Судовий експерт Ревенок О.А. в судове засідання не з`явився з причин, визнаних судом поважними.
Судовий експерт Опейда С.В. в апеляційному суді пояснила, що для надання висновку в експертів було достатньо медичної документації щодо стану здоров`я спадкодавця ОСОБА_6 на день складання заповіту, незважаючи на те, що в переддень складання заповіту, у день складання заповіту, остання лікарями не оглядалась, оскільки ще 2015 році їй було встановлено діагноз «помірний когнітивний розлад», у липні 2017 року, заключенням ЛКК встановлений діагноз: Деменція при хв. Альцгеймера з раннім початком, із записів у медичній документації вбачається, що психічний фон хворої характеризувався зниженням цілого комплексу психічних функцій, записи в амбулаторних картах вказують на те, що починаючи з 2015 року стан хворої погіршувався, хвороба Альцгеймара протікає прогресивно, незворотньо, негативно впливає на пам`ять, увагу, судження, що мало місце із хворою ОСОБА_6 згідно із записами в амбулаторних картах.
Надавши правову оцінку висновку судово-психіатричного експерта №52 від 18.01.2023 у сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, записам в амбулаторній карті про незадовільний психічний стан ОСОБА_6 та наявність в останньої психіатричного захворювання у період задовго до укладення заповіту, ту обставину, що заповіт був складений на користь відповідача ОСОБА_9 , який є одним із синів спадкодавця ОСОБА_6 у період, коли в провадженні Ківерцівського районного суду перебувала у провадженні справа про визнання недієздатною ОСОБА_6 , ініційована іншим із синів – ОСОБА_10 , і за наслідками поданої заяви рішенням Ківерцівського районного суду ОСОБА_6 була визнана недієздатною, Ківерцівський районний суд дійшов обґрунтованого висновку про достатність, достовірність та належність доказів того, що на час складання заповіту від 18.12.2017 спадкодавець ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, що є підставою для визнання недійсним заповіту.
Аргументи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності є помилковими, оскільки з матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 13.09.2021 року звернувся до Ківерцівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, тобто, заявив про свої спадкові права за законом у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, відповідь на його заяву, у якій повідомлено про вже заведену спадкову справу – надана державним нотаріусом 25.01.2022, тому з огляду на таємницю заповіту, відсутність доказів про те, що позивач ОСОБА_1 знав про існування заповіту, перебіг строку позовної давності для оскарження заповіту починається з 25 січня 2022 року, отже, позивачем не пропущено, оскільки позов подано 27.09 2022.
Доводи представників відповідача в суді апеляційної інстанції в тій частині, що у 2017 році спадкодавцем ОСОБА_6 було ініційовано позов про визнання права власності на спадкове майно, а рішенням Ківерцівського районного суду від 29 червня 2017 року у справі № 158/1536/17 такий позов було задоволено, не спростовують висновків суду про те, що станом на день складення заповіту – 18 грудня 2017 року ОСОБА_6 не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними, оскільки з рішення у справі № 158/1536/17 вбачається, що розгляд справи відбувся за відсутності позивачки , відомості про психічний стан та стан здоров`я ОСОБА_6 у період провадження у цій справі відсутній.
Оскільки додаткове рішення є складовою рішення суду по суті позовних вимог, які задоволені в повному обсязі, при визначенні розміру судових витрат суд врахував приписи статті 141 ЦПК України, підстав для скасування додаткового рішення не має.
Відповідно до приписів статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи встановлені судом обставини справи та приписи статті 375 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статтями 368, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
постановив:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 серпня 2023 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий
Судді