ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" вересня 2023 р.           Справа№ 910/2601/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Скрипки  І.М. 

секретар судового засідання: Бондар Л.В.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 19.09.2023,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп»
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023
у справі №910/2601/23 (суддя Кирилюк Т.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Козяр-Транс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп»
про стягнення 487 075,16 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог 

Товариство з обмеженою відповідальністю «Козяр-Транс» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» (далі, відповідач) про стягнення 487 075,16 грн, з яких: 346  287,92 грн основного боргу, 86  809,15 грн пені, 6  290,11 грн 3% річних та 38  687,98 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих послуг за Договором про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №20/04/22 від 20.04.2022.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі №910/2601/23 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Козяр-Транс» заборгованість у розмірі 346 287 (триста сорок шість тисяч двісті вісімдесят сім) грн 92 коп., пеню у розмірі 86 809 (вісімдесят шість тисяч вісімсот дев`ять) грн 15 коп., 3% річних у розмірі 6 290 (шість тисяч двісті дев`яносто) грн 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 38 687 (тридцять вісім тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 98 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 171 (сім тисяч сто сімдесят одна) грн 13 коп.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач належними та допустимими доказами довів, а відповідач не спростував факт надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» послуг за Договором про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №20/04/22 від 20.04.2022 на суму 346 287,92 грн. Однак, надані послуги з перевезення відповідачем оплачені не були.
Враховуючи те, що відповідач припустився прострочення по сплаті названих послуг, суд також, посилаючись на умови пункту 4.6. Договору та положення статті 625 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 86 809,15 грн пені, нарахованої за період з 13.06.2022 по 12.12.2022, 3% річних на суму 6 290,11 грн та інфляційних нарахувань на суму 38 687,98 грн.
Місцевий господарський суд відхилив посилання відповідача на настання у зв`язку з початком воєнної агресії російської федерації проти України і введенням воєнного стану форс-мажорних обставин, у зв`язку із чим він вважав, що звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей    76,    77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором від 20.04.2022. Також судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин за договором.  

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 05.05.2023 (про що свідчить відмітка відділу документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду) Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі №910/2601/23 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що відповідач не має можливості реалізувати Договір зі своєї сторони (здійснити оплату в установлені строки) у зв`язку з форс-мажорними обставинами - повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та введеним воєнним станом.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

           06.07.2023 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача з проханням залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.
          У відзиві позивач наголосив на тому, що згідно укладеного Договору умови оплати та повного розрахунку відповідачем за надані позивачем послуги перевезення соняшника не ставляться в залежність від наявності у відповідача коштів від збуту (реалізації) ним зерна чи будь-якого іншого товару (вантажу), щодо якого надані послуги перевезення, що дає підстави спростувати доводи відповідача, що воєнні дії стали причиною унеможливлення своєчасної поставки товару та як наслідок зробили неможливою оплату наданих позивачем послуг. До форс-мажору не відносяться відсутність необхідних коштів або відсутність товарів на ринку, потрібних для виконання зобов`язань; недодержання своїх зобов`язань контрагентом боржника.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.05.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі №910/2601/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.
Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2601/23; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі №910/2601/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
15.05.2023 матеріали справи №910/2601/23 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі №910/2601/23 залишено без руху; роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору в сумі 10 959,19 грн.
Суддя-доповідач Михальська Ю.Б. з 29.05.2023 по 11.06.2023 перебувала у щорічній відпустці.
02.06.2023 на виконання вищезазначеної ухвали суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додано платіжну інструкцію №5001 АБ «Кліринговий Дім» від 01.06.2023 про плату судового збору в розмірі 10 959,19 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі №910/2601/23, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 18.07.2023.
У судове засідання, призначене на 18.07.2023, з`явився представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп».
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Козяр-Транс» до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
17.07.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» надійшло клопотання, у якому останнє повідомило, що 17.07.2023 сплатило 6  000,00 грн за договором №20/04/22 від 20.04.2022 та просило зменшити суму позовних вимог на 6  000,00 грн  (платіжна інструкція від 17.07.2023 №5090 додана до клопотання).
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» 17.07.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду   звернулось до суду з клопотанням про відкладення судового засідання на початок вересня 2023 року для дослідження додаткових доказів. У клопотанні скаржник зазначив, що 20.05.2023 отримав лист від Pragmatic Agro Spolka Z Organiczona Odpowiedzialnoscia про те, що насіння соняшника, яке було поставлено за Контрактом №SSB20220403 від 05.04.2022, частково зіпсоване проникненням вологи всередину транспортного засобу (копії листів додані до клопотання). Скаржник також вказав, що не міг надати ці документи раніше, так як отримав їх лише після прийняття рішення у даній справі. Остаточна причина зіпсування зерна буде встановлена на арбітражній комісії, яка відбудеться у кінці серпня 2023 року.
У судовому засіданні 18.07.2023 колегія суддів відхилила клопотання про відкладення судового засідання, оскільки обставини щодо зіпсування зерна, поставленого за Контрактом №SSB20220403 від 05.04.2022, та на підтвердження яких скаржник має намір подати докази не є предметом спору в даній справі, не досліджувалися судом першої інстанції та не висувалися під час подання апеляційної скарги. 
Водночас, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2023 розгляд справи відкладено на 15.08.2023.
У зв`язку з перебуванням у відпустці членів колегії суддів Скрипки І.М. з 31.07.2023 по 18.08.2023, Тищенко А.І. з 31.07.2023 по 18.08.2023 судове засідання, призначене на 15.08.2023, не відбулося.
Після виходу членів колегії суддів Скрипки І.М. та Тищенко А.І. з відпусток ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2023  розгляд апеляційної скарги призначено на 19.09.2023.
14.09.2023 засобами поштового зв`язку «Укрпошта» до суду апеляційної інстанції від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Козяр-Транс» - Якубовської Тетяни Вікторівни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2023 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Козяр-Транс» - Якубовської Тетяни Вікторівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено, судове засідання у справі №910/2601/23 призначено в режимі відеоконференції на 19.09.2023 об 11 год. 40 хв.
У судовому засіданні 19.09.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 19.09.2023, з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти наявності у нього основної заборгованості за договором, вказував, що 18.09.2023 відповідач сплатив частину основного боргу за договором, просив суд рішення першої інстанції скасувати в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат та в цій частині у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача у судовому засіданні вказав, що 18.09.2023 відповідач дійсно здійснив оплату основного боргу на суму 8  246,14 грн, однак така оплата, здійснена після прийняття рішення в даній справі, наразі може бути врахована лише на стадії його виконання, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

20.04.2022 між позивачем (перевізник) та відповідачем (замовник) укладено Договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом №20/04/22 (далі, Договір), відповідно до якого позивач зобов`язався здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні відповідно до умов заявок, а відповідач оплатити провізну плату.
Заявка є невід`ємною частиною цього договору, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення (пункт 1.2. Договору).
Ціни на послуги та порядок розрахунків за цим договором узгоджуються сторонами у заявках на перевезення і зазначаються у рахунках перевізника (пункт 3.1. Договору).
Розрахунки здійснюються банківським переказом коштів на розрахунковий рахунок перевізника після отримання замовником електронних копій рахунків, або рахунку, або отримання замовником рахунків на e-mail та/або за допомогою електронного документообігу: сервіси для обміну електронних документів такі як Вчасно, M.E.Doc, інші випадки, протягом 14-ти днів (пункт 3.2. Договору).
Згідно пункту 2.1.2. Договору замовник зобов`язується повно та своєчасно сплачувати перевізнику погоджену провізну плату відповідно до умов цього Договору.
Відповідно до пункту 7.1. Договору за фактом виконання перевезення сторони складають та підписують акт виконаних робіт.
Згідно пункту 7.2. Договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022. Якщо жодна зі сторін за 20 календарних днів до закінчення строку дії цього договору повідомить іншу сторону в письмовій формі про одностороннє його розірвання, то строк дії буде автоматично продовжуватись на кожний наступний календарний рік.
У заявках №1 від 21.04.2022, №2 від 21.04.2022, №3 від 21.04.2022, №4 від 21.04.2022 сторони погодили перевезення насіння соняшнику урожаю 2021 року з смт Ярмолинці, Хмельницької області    (Україна) до міста Балчик (Болгарія), вартість транспортних послуг - 1 800,00 євро за рейс, оплата по факту вивантаження по курсу НБУ станом на момент оплати, термін доставки вантажу - 02-03.05.2022.
У заявках №5 від 10.05.2022, №6 від 10.05.2022, №7 від 10.05.2022 сторони погодили перевезення насіння соняшнику урожаю 2021 року з смт Ярмолинці, Хмельницької області    (Україна) до міста Балчик (Болгарія), вартість транспортних послуг - 2 000,00 євро за рейс, оплата по факту вивантаження по курсу НБУ станом на момент оплати, термін доставки вантажу - 16-18.05.2022.
Позивач зазначає, що згідно вказаних заявок надав відповідачу послуги з перевезення вантажу згідно умов Договору №20/04/22 від 20.04.2022 на загальну суму 407  995,32 грн, що підтверджується CMR накладними №104757, №104758, № 554678, №554680, №554532, №554864, №104501 та актами наданих послуг №22/350 від 19.05.2022 на суму 61 707,40 грн, №22/349 від 19.05.2022 на суму 61 707,40 грн, №22/348 від 19.05.2022 на суму 61 707,40 грн, №22/319 від 05.05.2022 на суму 55 236,42 грн, №22/318 від 05.05.2022 на суму 55 236,42 грн, №22/313 від 05.05.2022 на суму 56 200,14 грн, №22/312 від 05.05.2022 на суму 56 200,14 грн.
27.05.2023, 31.05.2023 та 03.06.2023 позивачем за надані ним послуги міжнародних перевезень шляхом направлення на електронну адресу представника відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_1) були виставлені відповідачу рахунки на оплату №22/350 від 19.05.2022 на суму 61 707,40 грн, №22/349 від 19.05.2022 на суму 61 707,40 грн, №22/348 від 19.05.2022 на суму 61 707,40 грн, №22/319 від 05.05.2022 на суму 55 236,42 грн, №22/318 від 05.05.2022 на суму 55 236,42 грн, №22/313 від 05.05.2022 на суму 56 200,14 грн, №22/312 від 05.05.2022 на суму 56 200,14 грн.
Згідно рахунку №22/350 від 19.05.2022 відповідач здійснив оплату на суму 61 707,40 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача за період 10.06.2022, платіжною інструкцією кредитового переказу №3619 від 10.06.2022.
Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач зазначає, що відповідач не сплатив йому решту суми за надані послуги згідно Договору в розмірі 346 287,92 грн (407  995,32 грн - 61 707,40 грн), яка є предметом стягнення за заявленим позовом.
Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач просить суд стягнути з відповідача 86 809,15 грн пені на підставі пункту 4.6. Договору за період з 13.06.2022 по 12.12.2022, 3% річних на суму 6 290,11 грн за період з 13.06.2022 по 19.01.2023 та інфляційних нарахувань на суму 38 687,98 грн за період червень-грудень 2022 року.
Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на настання форс-мажорних обставин, які спричинені військовою агресією російської федерації проти України, що унеможливило здійснити оплату наданих послуг у встановлений Договором строк.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву позивача на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язується доставити ввірений йому відправником вантаж до пункту призначення, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладання договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Згідно статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.
Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женеві (далі, Конвенція). 
Частиною 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь- якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.
Відповідно до статей 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття  вантажу перевізником. 
Із зазначеною нормою кореспондується частина 2 статті 307 Господарського кодексу України.
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як уже зазначалося вище, відповідачем на умовах   укладеного із позивачем Договору про міжнародне перевезення вантажів були надані позивачу заявки за №1-7 на перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (з смт Ярмолинці, Хмельницької області    (Україна) до міста Балчик (Болгарія). 
Факт надання позивачем послуг із доставки вантажу (насіння соняшнику урожаю 2021 року) за вказаним маршрутом по заявкам №1-7 підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR №104757, №104758, № 554678, №554680, №554532, №554864, №104501 та актами наданих послуг №22/350 від 19.05.2022 на суму 61 707,40 грн, №22/349 від 19.05.2022 на суму 61 707,40 грн, №22/348 від 19.05.2022 на суму 61 707,40 грн, №22/319 від 05.05.2022 на суму 55 236,42 грн, №22/318 від 05.05.2022 на суму 55 236,42 грн, №22/313 від 05.05.2022 на суму 56 200,14 грн, №22/312 від 05.05.2022 на суму 56 200,14 грн, копії яких додані до позовної заяви.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виходячи зі змісту пункту 3.2. Договору та наявні у матеріалах справи докази на підтвердження факту направлення відповідачу рахунків на оплату за надані послуги, колегія суддів доходить висновку, що строк оплати за Договором №20/04/22 від 20.04.2022 є таким, що настав.
Зазначені обставини скаржником не заперечуються.
У свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснив оплату позивачу за надані послуги лише по рахунку №22/350 від 19.05.2022 на суму 61 707,40 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача за період 10.06.2022, платіжною інструкцією кредитового переказу №3619 від 10.06.2022.
Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату подання позову в даній справі та станом на дату прийняття оскаржуваного судового рішення становила 346 287,92 грн (407  995,32 грн - 61 707,40 грн), а висновки суду першої інстанції щодо її стягнення з відповідача є обґрунтованими та правильними.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 19.09.2023 відповідач зазначив, що не заперечує проти наявності у нього основного боргу за Договором. Водночас, повідомив, що сума основної заборгованості станом на 19.09.2023 є меншою, оскільки відповідач після прийняття рішення Господарським судом міста Києва здійснив її часткову оплату (згідно платіжної інструкції від 17.07.2023 №5090, доданої до клопотання від 17.07.2023, сплачено 6  000,00 грн; також позивач у судовому засіданні 19.09.2023 визнав факт оплати 18.09.2023 відповідачем основної заборгованості за Договором на суму 8  246,14 грн).
Із цього приводу колегія зазначає, що факт сплати певних грошових сум після ухвалення судом рішення не є процесуальною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження судом апеляційної інстанції у певній частині, оскільки у відповідному рішенні зафіксовано розмір заборгованості станом на день його ухвалення, й таке рішення переглядається судом апеляційної інстанції станом на дату його прийняття.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що наявність часткових оплат відповідачем грошових коштів на погашення заборгованості має враховуватись під час виконання рішення суду згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а також не позбавляє відповідача можливості реалізувати свої права, обумовлені статтями 327, 328 Господарського процесуального кодексу України або в межах судового провадження, або в межах виконавчого провадження, як сторони виконавчого провадження.
Щодо вимог про стягнення з відповідача 86 809,15 грн пені за період з 13.06.2022 по 12.12.2022, 3% річних на суму 6 290,11 грн за період з 13.06.2022 по 19.01.2023 та інфляційних нарахувань на суму 38 687,98 грн за період червень-грудень 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до  статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у порушення умов Договору у визначені строки оплату за надані послуги не здійснив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.
Зобов`язання з оплати загальної суми заборгованості (346 287,92 грн) є, враховуючи положення пункту 3.2. Договору, простроченими з 13.06.2022.
Згідно зі  статтею 549 Цивільного кодексу України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 4.6. Договору визначено, що у випадках затримки оплати за перевезення вантажу, відповідач виплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.
Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок пені та визнано його арифметично вірним, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 86 809,15 грн пені, нарахованої за період з 13.06.2022 по 12.12.2022, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до  статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом перевірено розрахунок 3% річних на суму 6 290,11 грн та інфляційних нарахувань на суму 38 687,98 грн, встановлено його правильність та відповідність вимогам умов Договору та чинного законодавства, а тому такі позовні вимоги також підлягають задоволенню.
Заперечуючи проти задоволення позову (сплати за надані послуги та, відповідно, господарської відповідальності за їх несвоєчасну сплату), відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції посилався на форс-мажорні обставини у зв`язку з початком воєнної агресії російської федерації проти України і введенням воєнного стану, що підтверджено листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.
Аналогічні доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі з тим уточненням у судовому засіданні 19.09.2023, що вказані форс-мажорні обставини є саме підставою для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Оцінивши вказані доводи відповідача, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає наступне.
Статтею 617 Цивільного кодексу України  передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Також, згідно з положеннями    статті 218 Господарського кодексу України  у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Колегією суддів враховано, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 15.11.2023.
Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1  Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до  Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом  ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.
У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 викладено наступні висновки:
- лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;
-  форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан,  не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили,  звільняє  від відповідальності лише у разі,  якщо саме внаслідок пов`язаних із  нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;
-  наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
З огляду на вказане, загальний лист ТПП України від 28.02.2022  №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання, а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим. Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Однак, як вірно наголосив місцевий господарський суд, відповідачем не надано жодних належних та допустимих у розумінні статей  76,  77 Господарського процесуального кодексу України доказів існування форс-мажорних обставин саме у взаємовідносинах із позивачем за Договором, які б звільняли його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
За змістом статті 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Так, Договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом між сторонами у даній справі укладений 20 квітня 2022 року, тобто, після введення в Україні воєнного стану, з огляду на що посилання відповідача на порушення умов вказаного Договору в частині здійснення своєчасної оплати наданих послуг у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин є недоцільним, оскільки відповідач на момент підписання договору від 20.04.2022 був обізнаний про існування вищезазначених обставин та мав передбачити пов`язані з цим ризики, зокрема, наявність реальної можливості виконання умов спірного договору.
Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що ведення його бізнесу залежить від обороту грошових коштів із купівлі-продажу зерна. Відповідач планував здійснити розрахунок за послуги позивача після реалізації ним зерна, однак через закриття українських портів у зв`язку з введеним на території України воєнним станом зерно було перенаправлене автомобільним транспортом до Румунії, де протягом тривалого часу простояло на кордоні через черги та в кінцевому результаті зіпсувалось, що призвело до неможливості його реалізації.
Однак, як вірно наголошує позивач у відзиві на апеляційну скаргу, умовами укладеного Договору умови оплати та повного розрахунку відповідачем за надані позивачем послуги перевезення соняшника не ставляться в залежність від наявності у відповідача коштів від збуту (реалізації) ним зерна чи будь-якого іншого товару (вантажу) щодо якого надані послуги перевезення третім особам.
Колегія суддів наголошує, що такі обставини як відсутність у відповідача коштів на оплату послуг перевезення не є підставою для звільнення його від відповідальності в розумінні абз. 2 частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України та частини 2 статі 218 Господарського кодексу України, й не відносяться до форс-мажору.
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Усі інші доводи  та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову в даній справі.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі №910/2601/23 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2023 у справі №910/2601/23 залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВТ Груп».
Матеріали справи №910/2601/23 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено та підписано 09.10.2023.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                І.М. Скрипка