ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       28 листопада 2023 року        м. Чернівці        Справа № 727/6408/23

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,
секретар: Собчук І.Ю.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради,
при розгляді справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2023 року про зупинення провадження, постановлену під головуванням судді Войтуна О.Б., -

В С Т А Н О В И В:
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . В подальшому, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.10.2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. 
За зверненням ОСОБА_2 про участь у вихованні малолітньої дитини йому на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24.01.2023 року було визначено участь у вихованні дитини і встановлено порядок побачень з малолітнім ОСОБА_5 .
Надалі, 21.05.2023 року ОСОБА_1 за зверненням ОСОБА_2 передала сина та сторони обумовили, що ОСОБА_4 необхідно повернути до дому того ж дня до 20:00 год по місцю проживання матері, однак відповідач дитину не повернув, і по час звернення із позовом позивачка не знає місцезнаходження сина, на телефонні дзвінки та повідомлення ОСОБА_1 – ОСОБА_2 не реагує, чим позбавив матір можливості спілкування з дитиною, прийняття участі у його вихованні, лікуванні.
Зазначене потягло звернення матері до правоохоронних органів з заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення, тощо.
Провадження №22-ц/822/923/23
На підставі наведеного, враховуючи найкращі інтереси дитини з посиланням на норми ст.162 СК України та те, що відповідач незаконно утримує сина, обмежує його права як дитини у свободі пересування, спілкуванні з матір`ю та родиною, у отриманні освіти, тощо, просила ухвалити рішення про відібрання у відповідача сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і передати його позивачу.
Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2023 року клопотання представника відповідача задоволено. Підготовче провадження по цивільній справі №727/6408/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про відібрання дитини зупинено до набрання рішенням законної сили по цивільній справі №727/5956/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини із батьком та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
Не погодившись з ухвалою суду сторона позивача оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Скарга мотивована тим, що наявність на розгляді Шевченківського районного суду м. Чернівці справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини не є обґрунтованою підставою для зупинення провадження у справі про відібрання дитини, так як таке судове провадження не впливає на зібрані та надані у цій справі докази, якими ОСОБА_1 підтверджує свої позовні вимоги.
Наголошує, що суд першої інстанції неправомірно вказав у описовій частині оскаржуваної ухвали про відсутність підстав для відібрання дитини, зумовленого тим, що відсутнє рішення суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, так як положенням ст.162 СК України вказано, що, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
Таким чином, апелянт вважає, що висновки суду є передчасними, не об`єктивними. 
У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача просить ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що позивач вводить суд в оману, стверджуючи, що малолітній син повинен проживати з нею в силу закону.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Згідно із ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п.14 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Таким вимогам ухвала суду не відповідає.
Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці перебуває цивільна справа №727/5956/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про визначення місця проживання дитини із батьком та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
Вказав, що на даний час не прийнято ані рішення суду, ані рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, а тому з урахуванням усталеної практики Верховного Суду застосування ст.162, ст.170 СК України, якщо місце проживання дитини на час заявлення позовних вимог про відібрання дитини не було встановлено ні судом, ні органом опіки та піклування, то вимога про відібрання дитини є передчасною і задоволенню не підлягає (201/17854/16-ц, 486/709/16-ц, 357/17852/15-ц).
Виходячи передусім із інтересів дитини, яка на даний час вже фактично змінила місце свого проживання та осередок свого перебування, що безумовно мало свій вплив на неї, суд вважає, що в даному випадку до остаточного вирішення спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (чи то з батьком чи то з матір`ю), вирішення питання про відібрання дитини (у випадку задоволення позовних вимог) може призвести до надмірного психоемоційного навантаження для дитини.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та в межах доводів апеляційної скарги приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27.02.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.10.2022 року за позовом ОСОБА_2 (а.с.11).
Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 (а.с.12). 
Згідно рішення №25/4 від 24.01.2023 року виконавчого комітету Чернівецької міської ради ОСОБА_2 за його зверненням визначено участь у вихованні дитини і встановлено порядок побачень з малолітнім ОСОБА_5 , а саме: перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 12:00 до 20:00, без присутності матері. У будні та святкові дні за домовленістю між батьками (а.с.13).
Починаючи з 21.05.2023 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Чернівецького РУП ГУНП із заявами про викрадення її дитини колишнім чоловіком, просила розшукати дитину, внести відомості до ЄРДР, притягнути ОСОБА_2 до відповідальності, що підтверджується копіями заяв від 21.05.2023 року №14250, 22.05.2023 року №14374, 24.05.2023 року №14609 (а.с.18-22).
09.06.2023 року зареєстровано кримінальне провадження № 42023266010000169, що підтверджується копією витягу з ЄРДР (а.с.23). 
Згідно довідки про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку, №451710 від 04.01.2023 року, виданої Департаментом надання адміністративних послуг, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстровані по АДРЕСА_1 , що також підтверджується копією витягів з реєстру Територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи №412222 від 25.10.2022 року (а.с.24-27).
26.07.2023 року ухвалою Першотравневого районного суду відкрито провадження та призначено справу до підготовчого провадження (а.с.35).
11.10.2023 року ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано клопотання про зупинення провадження у цій справі.
Положеннями ч.1 ст.251 ЦПК України передбачено ряд підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.
Так, п.6 ч.1 вищевказаної статті передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.
Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Згідно п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.6 ч.1 ст.251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Пленум Верховного Суду України в абз.4 п.33 своєї постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 зазначив, що, визначаючи наявність передбачених цивільним процесуальним законодавством підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16, визнаючи наявність підстав, передбачених ст.251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у п.6 ч.1 ст.251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.
Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи (постанова ВС від 13 липня 2020 року у справі №461/147/18).
При вирішенні клопотання про зупинення провадження у справі суд має з`ясувати ключове питання про те, чи є можливість у межах розгляду цієї справи самостійно встановити обставини та зібрати необхідні докази для правильного вирішення спору по суті.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року (справа №357/10397/19) вказано, що метою зупинення провадження у справі згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач забрав сина без її згоди, у зв`язку з чим позивачці з 21.05.2023 року невідомо місце перебування малолітнього сина, вона не має можливості з ним спілкуватися, бачитися, тощо. Утримування відповідачем сина є незаконним і обмежує його права як дитини на свободу пересування, на спілкування із матір`ю та родиною, тощо.
Предметом цього позову є вимога про відібрання дитини, яка проживала після розірвання шлюбу з матір`ю, і у визначений законом спосіб батьку дитини (відповідачу у справі) за його зверненням було визначено участь у вихованні сина та встановлено порядок побачень, однак останній без згоди матері забрав дитину та не повернув за попереднім місцем проживання.
Так, ч.1 ст.162 СК України вказує на те, що, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.
Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції послався на те, що у цивільній справі №727/5956/23 вирішується питання про визначення місця проживання дитини, і оскільки рішення по суті немає, то і вирішення спору щодо відібрання дитини може призвести до надмірного психоемоційного навантаження для дитини.
Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання про відсутність обставин, які б давали підстави для висновку про те, що наявність спору про визначення місця проживання дитини виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно вирішити спір про відібрання дитини по цій справі.
Суд також не врахував, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Частиною 3 ст.189 ЦПК України визначено, що підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.
Згідно ст.210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Також, зупинивши провадження у справі, суд не врахував, що провадження у цій справі було відкрито ще 26 липня 2023 року, однак на час постановлення ухвали про зупинення провадження 13 жовтня 2023 року у справі підготовче провадження не закінчено, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи та безпосередньо може впливати на інтереси дитини в частині дотримання балансу у спілкуванні з батьками.
Крім того, посилання суду першої інстанції на висновки ВС у справах 201/17854/16-ц, 486/709/16-ц, 357/17852/15-ц є необґрунтованим, так як такі стосуються саме розгляду справи по суті, а не вирішення питання щодо зупинення провадження у справі.
Суд першої інстанції не навів переконливих мотивів, з яких прийшов до висновку про необхідність зупинення провадження у справі, не зазначив обставин, які б вказували на неможливість продовження розгляду цієї справи до розгляду іншої справи, не проаналізував предмет та підстави позовів у справах і не зазначив обставин, які б вказували на те, що суд на підставі наданих доказів не може встановити обставин у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За наведеного, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 жовтня 2023 року про зупинення провадження скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                        І.Н. Лисак 

Судді:                                                Н.К. Височанська

                                                       І.М. Литвинюк