ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                               
13 грудня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 760/29230/18
провадження № 61-12716св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Грушицького А. І.,
суддів Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ситнік О. М., 
 
учасники справи:
позивач - орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду 
від 26 липня 2023 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,
 
у справі за позовом органу опіки та піклування Солом`янської районної 
в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, ОСОБА_2 , про відібрання дитини.
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У жовтні 2018 року орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації звернувся до Київського апеляційного суду 
з клопотанням про визначення підсудності для розгляду справи за позовом органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 (місце проживання якого зареєстроване в Автономній Республіці Крим) про відібрання дітей від опікуна (піклувальника).
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року підсудність справи визначено Солом`янському районному суду м. Києва.
 
Позовні вимоги мотивовано тим, що на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які прибули з інших територій та мешкають на території Солом`янського району м. Києва, перебували неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування.
 
Відповідно до рішення виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області від 17 червня 2014 року № 153 ОСОБА_3 влаштований під опіку ОСОБА_1 .
 
Розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 червня 2018 року № 470 ОСОБА_4 влаштований під опіку 
ОСОБА_1 .
 
Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації 
від 06 липня 2018 року № 371 ОСОБА_1 був призначений опікуном над малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
23 липня 2018 року служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації отримала лист від Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20 липня 2018 року № 8231/125/55/05-18 про те, що відносно ОСОБА_1 18 липня 
2018 року складено адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, а 19 липня 2018 року за фактом можливого вчинення неправомірних дій з боку ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5 слідчий Солом`янського управління поліції 
Головного управління Національної поліції у м. Києві відкрив кримінальне провадження № 12018100090008231 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КК України.
 
Ураховуючи інформацію, надану Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, керуючись пунктом 51 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2018 року № 445 опіка над ОСОБА_5 була припинена.
 
Крім того, з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із ймовірною загрозою їх життю або здоров`ю, Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація видала розпорядження від 24 липня 2018 року № 564 «Про відібрання дітей».
 
Під час неодноразових відвідувань співробітниками служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації та сектору ювенальної превенції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві помешкання за місцем проживання опікуна та дітей за адресою: АДРЕСА_1 із метою виконання розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 липня 2018 року № 564 протягом липня-жовтня 2018 року потрапити до помешкання не вдалося, оскільки двері ніхто не відчинив. Указане розпорядження не виконано через відсутність опікуна та дітей за місцем проживання.
 
З урахуванням зазначених обставин, орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації просив суд відібрати від ОСОБА_1 його підопічних: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року у складі судді Букіної О. М. позов у частині вимог органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 про відібрання ОСОБА_3 (після зміни прізвища та по батькові - ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито. Розгляд справи в іншій частині заявлених вимог продовжено по суті.
 
Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року
у складі судді Букіної О. М. в задоволенні позовних вимог про відібрання дитини відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення дитини з опікуном. Дослідивши докази у їх сукупності, судом установлено, що ОСОБА_1 створив належні умови для життя та розвитку ОСОБА_4 , піклується про стан його здоров`я та розвиток, а тому відсутні підстави для задоволення позову.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 26 липня 2023 року рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
 
Відібрано від ОСОБА_1 його підопічного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи містять професійний висновок практичного психолога ОСОБА_6 щодо перебігу психологічної роботи з малолітнім ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_3 , на базі «зеленої кімнати» сектору ювенальної превенції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, відповідно до якого заявлені підозри щодо скоєння сексуального розбещення, психологічного, фізичного насильства ОСОБА_1 відповідають характеру усвідомлення цих подій ОСОБА_5 по відношенню до нього та підозри щодо інших дітей.
 
З огляду на висновок психолога, на думку суду апеляційної інстанції, подальше перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під опікою 
ОСОБА_1 є небезпечним для його здоров`я та морального виховання.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
23 серпня 2023 року ОСОБА_7 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 26 липня 2023 року, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Солом?янського районного суду м. Києва.
 
19 жовтня 2023 року справа № 760/29230/18 надійшла до Верховного Суду. 
 
30 жовтня 2023 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Згідно із протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів 
від 12 грудня 2023 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Ситнік О. М. 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі відповідач як на підставу касаційного оскарження судового рішення посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції статей 170, 171 СК України, статті 62 Конституції України, неврахуванням правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах від 03 травня 2022 року у справі № 308/12188/18, від 12 травня 2022 року у справі № 347/1924/20, позиції Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої у випадку, якщо рішення про відібрання дитини мотивується необхідністю захисту дитини від небезпеки, має бути безпосередньо доведено, що така небезпека дійсно існує.
 
Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності відібрання дитини у зв`язку з тим, що дитині загрожує небезпека, відсутній акт оцінки рівня безпеки дитини згідно із додатком 10 до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.
 
Судом апеляційної інстанції взято за основу неналежний доказ, оскільки кримінальне провадження, у якому було зроблено висновок психолога, на який посилався суд апеляційної інстанції, постановою слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 26 вересня 2020 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину. Крім того, ОСОБА_1 жодного процесуального статусу у вказаному провадженні не набув.
 
У порушення вимог статті 171 СК України апеляційний суд не врахував думку дитини, не надав оцінки заявам ОСОБА_4 , у яких дитина просила залишити її разом із опікуном, що свідчить про прийняття постанови усупереч інтересам дитини.
 
Доводи інших учасників справи
 
У вересні 2023 року орган опіки та піклування Солом`янської районної 
в м. Києві державної адміністрації подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якій, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суд установив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на первинному обліку служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області як дитина, позбавлена батьківського піклування, у зв`язку з тим, що одинока мати дитини ОСОБА_8 відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2008 року була позбавлена батьківських прав (т. 1 а. с. 11).
 
Рішенням виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області від 17 червня 2014 року № 153 ОСОБА_3 влаштований під опіку ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 10).
 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на первинному обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради як дитина, позбавлена батьківського піклування, 
у зв`язку з тим, що одинока мати дитини ОСОБА_9 позбавлена батьківських прав відповідно до рішення Заводського районного суду 
м. Миколаєва від 05 квітня 2018 року (т. 1 а. с. 14).
 
Згідно з розпорядженням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 червня 2018 року № 470 ОСОБА_4 був влаштований під опіку ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 13).
 
Відповідно до розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 06 липня 2018 року № 371 ОСОБА_1 був призначений опікуном над малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
 
Згідно з розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 15 серпня 2018 року № 445 опіка над дитиною була припинена.
 
23 липня 2018 року на адресу служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов лист за підписом т. в. о. начальника Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, яким проінформовано службу 
у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про те, що 18 липня 2018 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП.
 
Крім цього, повідомлено, що 19 липня 2018 року за фактом можливого вчинення неправомірних дій з боку ОСОБА_1 відносно малолітнього 
ОСОБА_5 слідчим Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12018100090008231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КК України (т. 1 а. с. 16).
 
24 липня 2018 року Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація прийняла розпорядження № 654 про відібрання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від опікуна (піклувальника) ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 17).
 
20 липня 2018 року фахівцем із соціальної роботи Святопетрівської сільської ради ОСОБА_10 складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 за адресою: 
АДРЕСА_2 , відповідно до якого встановлено, що 
в помешканні чисто, зроблено капітальний ремонт, взаємовідносини між членами сім`ї добрі та дружні (т. 1 а. с. 37).
 
01 жовтня 2018 року повторно фахівцем із соціальної роботи Святопетрівської сільської ради ОСОБА_10 складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 за адресою: 
АДРЕСА_2 , відповідно до якого встановлено, що 
в помешканні чисто, охайно, квартира з новим капітальним ремонтом, взаємовідносини між членами сім`ї добрі та дружні. Опікун оформив молодшу дитину ( ОСОБА_4 ) до Святопетрівської ЗОШ, де дитина навчається 
з 01 жовтня 2018 року. У помешканні діти мають місця для гри та відпочинку, також є необхідні речі для навчання дітей відповідно до їх віку (т. 1 а. с. 38).
 
Відповідно до характеристики від 03 грудня 2018 року № 131 за підписом класного керівника ОСОБА_11 та директора ОСОБА_12 . Святопетрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, ОСОБА_4 в школі навчається з 01 жовтня 2018 року. 
За час навчання зарекомендував себе здібним учнем, навчальний матеріал засвоює в основному на достатньому рівні. В учня розвинена пам`ять, проте увага нестійка, до уроків готується систематично, швидко читає та показує математичні здібності, проте учню слід звернути увагу на українську мову, де при письмі допускається багато орфографічних помилок. Хлопчик позбавлений батьківського піклування, але прийомний батько піклується про ОСОБА_13 , регулярно відвідує школу, цікавиться його життям, створив сприятливі умови для навчання та виховання (т. 1 а. с. 40).
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 18 червня 2020 року ОСОБА_1 усиновив ОСОБА_14 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а. с. 22, 23).
 
Постановою слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Шевченка М. В. від 26 вересня 2020 року кримінальне провадження № 12018100090008231 
від 19 липня 2018 року закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину
(т. 2 а. с. 15).
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам закону.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Конституція України забороняє втручання в особисте і сімейне життя фізичних осіб, крім випадків, передбачених нею (стаття 32), та проголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51).
 
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
 
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини
від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
 
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.
 
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
 
Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною.
 
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 17 квітня 2018 року у справі «Лазоріва проти України» основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. Додатково можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній «повазі» до сімейного та/або приватного життя. Проте межі між позитивними та негативними обов`язками держави за цим положенням не можна визначити з достатньою точністю. Застосовні принципи, тим не менш, є подібними. У обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства у цілому, при цьому певне значення мають цілі другого пункту статті 8. У обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.
 
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
 
Згідно зі статтею 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.
 
Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, які зловживають спиртними напоями, наркотичними засобами, особи, які позбавлені батьківських прав, 
а також особи, інтереси якої суперечать інтересам дитини (стаття 244 СК України).
 
Статтею 249 СК Українипередбачено, що опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.
 
Відповідно до статей 250, 251 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України. Особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.
 
Згідно зі статтею 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, також опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця. Особа виконує повноваження опікуна або піклувальника до винесення рішення про звільнення її від повноважень опікуна або піклувальника чи до закінчення місячного строку від дня подання заяви, якщо вона не була розглянута протягом цього строку. Суд, якщо він призначив піклувальника, або орган опіки та піклування може звільнити піклувальника від його повноважень за заявою особи, над якою встановлено піклування. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту.
 
У пунктах 5.1-5.3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року, опікуни та піклувальники на їх прохання можуть бути звільнені від виконання своїх обов`язків, якщо орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного визнає, що дане прохання викликане поважною причиною. Органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обґрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обов`язків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов`язків. При зловживанні правами і залишенні підопічних дітей без догляду і піклування опікун або піклувальник притягується до відповідальності згідно з чинним законодавством.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.
 
Згідно із частиною п`ятою статті 170 СК України положення частин першої - третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.
 
Верховний Суд у постанові від 03 травня 2022 року у справі № 308/12188/18 вказав, що «основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток».
 
Відповідно до пункту 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Порядок), якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.
 
Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, служба у справах дітей негайно після отримання повідомлення про безпосередню загрозу життю або здоров`ю дитини разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, фахівцем із соціальної роботи, представниками закладу охорони здоров`я проводить оцінку рівня безпеки дитини згідно з додатком 10. До проведення оцінки рівня безпеки дитини можуть бути додатково залучені уповноважені суб`єкти в межах своїх повноважень.
 
Пунктом 51 Порядку передбачено, що у разі загрози для життя або здоров`я дитини районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської чи районної у місті (в разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади може прийняти рішення про негайне відібрання дитини в опікуна, піклувальника. 
 
На підставі пункту 51 Порядку Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація прийняла розпорядження від 24 липня 2018 року № 654 про відібрання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від опікуна (піклувальника) ОСОБА_1 .
 
Мотивуючи подану у жовтні 2018 року позовну заяву про відібрання дітей від опікуна (піклувальника) орган опіки та піклування Солом`янської районної 
в м. Києві державної адміністрації вказував на наявність ймовірної загорози їх життю або здоров`ю.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення ОСОБА_4 з опікуном. 
 
Дослідивши докази у їх сукупності, суд першої інстанції установив, що ОСОБА_1 створив належні умови для життя та розвитку ОСОБА_4 , піклується про стан його здоров`я та розвиток. Доказів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП матеріали справи не містять, а кримінальне провадження № 12018100090008231 від 19 липня 2018 року закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
 
У свою чергу суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов та вирішуючи питання про відібрання неповнолітнього ОСОБА_4 , виходив із того, що матеріали справи містять професійний висновок практичного психолога 
ОСОБА_6 щодо перебігу психологічної роботи з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на базі «зеленої кімнати» сектору ювенальної превенції Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, відповідно до якого заявлені підозри щодо скоєння сексуального розбещення, психологічного, фізичного насильства ОСОБА_1 відповідають характеру усвідомлення цих подій ОСОБА_5 по відношенню до нього та підозри щодо інших дітей.
 
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що подальше перебування ОСОБА_4 під опікою ОСОБА_1 є небезпечним для його здоров`я та морального виховання.
 
Вказаний висновок практичного психолога був долучений до матеріалів справи в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції, переоцінивши докази, встановлені та досліджені судом першої інстанції, не вказав, які норми процесуального права порушив суд першої інстанції при встановленні фактичних обставин справи. Дійшовши до висновку про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції такі висновки не мотивував та належними доказами не підтвердив, не визначився із оцінкою рівня безпеки дитини, а послався лише на висновок психолога, зроблений в рамках кримінального провадження, яке закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину. 
 
Під час розгляду позову про відібрання дитини судом апеляційної інстанції не було враховано, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин щодо піклування над неповнолітнім, тому неповне з`ясування обставин справи, ненадання відповіді на усі доводи сторін, а тим паче відсутність мотивів відхилення наданих стороною відповідача доказів, є недопустимим порушенням норм процесуального права та суперечить інтересам дитини.
 
Крім того, колегія суддів наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
 
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
 
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифіковано Законом України № 69-V від 03 серпня 2006 року,  під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
 
З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
 
Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю.
 
Закріплене вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Така думка не є абсолютною для суду у випадку, якщо вона не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.
 
Разом із тим, суд апеляційної інстанції не заслухав думку ОСОБА_4 , якому на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції виповнилося 14 років, не надав оцінки поданим до суду заявам, у яких неповнолітній заперечував проти його відібрання від   ОСОБА_1 , а також не надав оцінки усім доводам та аргументам сторін.
 
Зазначені обставини у їх сукупності свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору по суті, а тому Верховний Суд частково приймає доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Із метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), 
а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), Верховний Суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи, на підставі належних 
і допустимих у розумінні закону доказів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
 
Враховуючи допущені порушення норм процесуального права, що призвело до неповного встановлення фактичних обстави справи, оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 26 липня 2023 року скасувати.
 
Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                             А. І. Грушицький
 
Судді:                                                                                 С. О. Карпенко
 
І. В. Литвиненко
 
         Є. В. Петров
 
        О. М. Ситнік