ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 р. 	Справа № 480/3439/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського міського центру зайнятості на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2022, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар,  м. Суми, повний текст складено 21.09.22  по справі № 480/3439/22 за позовом               ОСОБА_1 до              Сумського міського центру зайнятості                      про визнання наказу притиправним та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сумського міського центру зайнятості (далі також – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати Наказ Сумського міського центру зайнятості від 16.07.2021 за № НТ210716 в частині призначення допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі - 1000 грн;
- зобов`язати Сумський міський центр зайнятості нарахувати та виплатити допомогу по безробіттю за період з 10.08.2021 по 27.04.2022, визначивши її в розмірі у відсотках до середньої заробітної плати.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року  адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
Визнано протиправним та скасовано Наказ Сумського міського центру зайнятості від 16.07.2021 за № НТ210716 в частині призначення  допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі - 1000 грн.
Зобов`язано Сумський міський центр зайнятості нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу по безробіттю за період з 10.08.2021 по 27.04.2022, визначивши її в розмірі у відсотках до його середньої заробітної плати, з урахуванням виплачених сум.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Сумського міського центру зайнятості.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та зазначає, що через воєнний стан на території України з 24.02.2022 доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень був закритий і тільки після 20.06.2022 Сумський міський центр зайнятості міг з`ясувати встановлені у справі № 480/1857/20 обставини поновлення позивача на роботі. З огляду на зазначене вказує на неврахування судом першої інстанції того, що на день прийняття оскаржуваного наказу обставини незаконного звільнення не мали сили преюдиції, були спірними та не обумовлювали застосування відповідачем ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону № 1533 при визначенні суми допомоги по безробіттю позивачу. Звертає увагу, що до вирішення трудового спору у судовому порядку (у справі  № 480/1857/20) позивач мав можливість працевлаштуватися, проте таким правом не скористався.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 Наказом Сумського міського центру зайнятості від 12.07.2021 за № НТ210712 надано статус безробітного та взято на облік 12.07.2021.
Згідно з Наказом від 16.07.2021 за № НТ210716 позивачу призначено виплату допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу відповідно до частин 2, 4 ст. 22 , частини 3 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".
Наказом від 10.08.2021 за № НТ210810 ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю з 10.08.2021, яка виплачувались по 27.04.2022.
Отримавши допомогу в мінімальному розмірі, позивач звернувся до Сумського міського центру зайнятості із заявою від 30.12.2021, в якій просив пояснити причини призначення виплат по безробіттю у мінімальному розмірі, а не у відсотках до його середньої заробітної плати.
Відповідач листом № 03/33 від 11.01.2022 повідомив, що страховий стаж позивача за останні 12 місяців перед реєстрацією 12.07.2021 у центрі зайнятості складає 3 місяці, тому відповідно до ст. ст. 22, 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття допомога по безробіттю визначена в мінімальному розмірі (1000 грн), а не у відсотках до його середньої заробітної плати.
Також позивач звертався до відповідача із заявою від 19.01.2022, в якій повідомляв про поважність причини перерви страхового стажу з огляду на те, що за висновками Сумського окружного адміністративного суду, викладеними у рішенні від 06.04.2021 за № 480/1857/20, ОСОБА_1 незаконно звільнено із займаної посади роботодавцем, та поновлено на посаді 09.04.2020.
Листом № 230/07 від 14.04.2022 відповідач повідомив позивачу, що вказані у заяві від 19.01.2022 причини перерви страхового стажу не є поважними.
Вважаючи Наказ Сумського міського центру зайнятості від 16.07.2021 за № НТ210716 в частині призначення допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі - 1000 грн протиправним, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи з того, що у періоді, який передував наданню ОСОБА_1 статусу безробітного, перерва у його страховому стажі виникла у зв`язку з протиправними діями Головного управління ДПС у Сумській області, а не з вини позивача, дійшов висновку, що така причина перерви страхового стажу є поважною, а тому відповідно до частини першої ст. 22 та частини першої ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю позивачу має бути визначена у відсотках до його середньої заробітної плати, а не в мінімальному розмірі.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Закон України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012 визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ від 02.03.2000 (надалі також – Закон № 1533-ІІІ) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.
Відповідно до пункту 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
Вказаним Законом визначаються види забезпечення та соціальні послуги.
Статтею 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено вичерпний перелік видів забезпечення, а саме:
- допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності;
- допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Поважними причинами є:
навчання у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, клінічній ординатурі, асистентурі-стажуванні, аспірантурі, докторантурі з денною або дуальною формою здобуття освіти;
строкова військова служба;
здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду;
періоди зайнятості на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не підтверджуються сплатою єдиного внеску;
інші поважні причини, передбачені законодавством України.
Тобто, частина перша ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачає збереження права на допомогу по безробіттю у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Перелік поважних причин не є вичерпним, оскільки вказана норма, крім перелічених причин, передбачає інші причини.
Згідно з ч.2 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", працівники та гіг-спеціалісти юридичних осіб, що перебувають у статусі резидента Дія Сіті згідно із Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", після звільнення чи припинення гіг-контракту мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.
Частиною першою ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.
На момент виникнення спірних правовідносин правлінням Фонду встановлений мінімальний розмір допомоги по безробіттю в сумі 1000 грн.
Як убачається з матеріалів справи, страховий стаж позивача протягом 12 місяців, що передували реєстрації його як безробітного, становить менше шести місяців.
Причиною перерви страхового стажу ОСОБА_1 є його незаконне звільнення із займаної посади роботодавцем, що підтверджується рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 за № 480/1857/20.
Так, вказаним судовим рішенням визнано протиправним та скасовано Наказ ГУ ДПС у Сумській області №62-0 від 09.04.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення та стягнуто на його користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 147 397,25 грн.
При цьому судом визначений період вимушеного прогулу – з 10.04.2020 по 06.04.2021 (по день постановлення судового рішення).
На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 за № 480/1857/20, Головне управління ДПС у Сумській області Наказом від 07.04.2021 за № 38-о поновило ОСОБА_1 на посаді 09 квітня 2020 року.
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у періоді, який передував наданню ОСОБА_1 статусу безробітного, перерва у його страховому стажі виникла у зв`язку з протиправними діями Головного управління ДПС у Сумській області, а не з вини позивача.
Вказана причина перерви страхового стажу є поважною, а тому відповідно до частини першої ст. 22 та частини першої ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю ОСОБА_1 має бути визначена у відсотках до його середньої заробітної плати, а не в мінімальному розмірі.
З урахуванням встановлених судом обставин справи, позивач не може бути позбавлений права на отримання допомоги у належному розмірі.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності його дій у спірних правовідносинах, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки наданих доказів в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання  протиправним та скасування Наказу Сумського міського центру зайнятості від 16.07.2021 за № НТ210716 в частині призначення ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі - 1000 грн з покладенням на  Сумський міський центр зайнятості обов`язку нарахувати та виплатити позивачу допомогу по безробіттю за період з 10.08.2021 по 27.04.2022, визначивши її в розмірі у відсотках до його середньої заробітної плати, з урахуванням виплачених сум.
Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою спірних правовідносин судом першої інстанції.
Посилання відповідача на те, що через воєнний стан на території України з 24.02.2022 доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень був закритий і тільки після 20.06.2022 Сумський міський центр зайнятості міг з`ясувати встановлені у справі № 480/1857/20 обставини поновлення позивача на роботі є необґрунтованим, оскільки за матеріалами справи рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 за № 480/1857/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області підлягало негайному виконанню і до заяви від 19.01.2022, поданої відповідачу, позивачем надавалася копія Наказу Головного управління ДПС у Сумській області від 07.04.2021 за № 38-о, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді 09 квітня 2020 року.
Інші, зазначені вдіповідачем в апеляційній скарзі обставини ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому не вимагають детальної відповіді або спростування.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумського міського центру зайнятості - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 по справі № 480/3439/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	І.М. Ральченко    В.В. Катунов