ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року	Львів	Справа № 380/7475/23 пров. № А/857/15440/23	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Ланкевича А.З.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

                                             ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винести постанову про накладання на боржника – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – штрафу згідно ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тривалим невиконанням рішення ЛОАС від 13.10.2022 року по справі №380/12813/22 та неналежним виконанням своїх посадових обов`язків щодо вжиття заходів виконання даного рішення, визнання неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо невжиття всіх заходів згідно ст.10, ч.ч.4, 5 ст.18, ч.2 ст.36, п.2 ч.1, ч.ч.2, 5 ст.37, ч.8 ст.48, ч.5 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», які не вжили всіх заходів для виконання рішення ЛОАС від 13.10.2022 року по справі №380/12813/22, визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 01.12.2019 року з урахуванням виплачених сум, зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії, як пенсіонеру органів внутрішніх справ, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900-VIII від 23.12.2015 року, постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських національної поліції» та наданої довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням грошового забезпечення поліцейських, стягнення моральної шкоди з відповідачів по справі в розмірі 50000,00 грн за бездіяльність та тривале невиконання рішень Національних судів.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року у справі №380/12813/22, яке набрало законної сили 15.11.2022 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію згідно із довідкою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 22.10.2021 року №3513 про розмір грошового забезпечення, починаючи 01.12.2019 року, з урахуванням виплачених сум. Однак, зазначив, що станом на дату звернення до суду з цією позовною заявою таке не виконане відповідачами. Посилаючись на приписи ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», вказав, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, однак у спірному випадку вказані вимоги не дотримані державним виконавцем. Враховуючи тривале невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року у справі №380/12813/22 та неналежне виконання державним виконавцем своїх посадових обов`язків, позивач звернувся до суду з даним позовом. У встановлений судом строк від відповідача, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що станом на 23.06.2023 року виконавчий лист №380/12813/22, виданий Львівським окружним адміністративним судом 14.12.2022 року, на примусове виконання позивачем на пред`являвся. А, отже, зазначила, що виконавче провадження відсутнє. За таких обставин, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю. Крім того, просить замінити відповідача його правонаступником – Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У встановлений судом строк від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що на виконання судового рішення у справі №380/12813/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 22.10.2021 року №3513, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області». Зазначила, що доплата пенсії за період з 01.12.2019 року по 31.12.2022 року становить 145323,32 грн та буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України та не залежить від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Щодо вимог про накладення на відповідача штрафу в порядку ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», вказала, що обов`язковою умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин; оскільки Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду, відтак відсутні підстави для накладення на відповідача штрафу за невиконання без поважних причин судового рішення. Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідач жодними доказами не підтвердив отриману шкоду, а також жодним чином не обґрунтував її розмір. За наведених обставин, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Просив позов задоволити.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року у справі №380/12813/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Зокрема, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно довідки від 22.10.2021 року №3513 про розмір грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію згідно із довідкою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 22.10.2021 року №3513 про розмір грошового забезпечення, починаючи 01.12.2019 року, з урахуванням виплачених сум.
Львівським окружним адміністративним судом 14.12.2022 року видано виконавчий лист №380/12813/22 про зобов`язання вчинити дії.
Не погоджуючись з діями Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо тривалого невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 року у справі №380/12813/22 та неналежним виконанням своїх посадових обов`язків щодо вжиття заходів виконання даного рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Стосовно вимог про визнання неправомірними дій Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання його вчинити певні дії, апеляційний суд зазначає наступне.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст.3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктами 1, 16, 22 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Статтею 75 Закону № 1404-VIII врегульовано, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб -  200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. 
Апеляційний суд звертає увагу, що застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. 
Обов`язковою умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є, серед іншого, наявність виконавчого провадження.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 року у справі, що розглядається, суд першої інстанції зобов`язував відповідача, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, подати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №380/12813/22, виданого Львівським окружним адміністративним судом 14.12.2022 року, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію згідно із довідкою Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 22.10.2021 року №3513 про розмір грошового забезпечення, починаючи 01.12.2019, з урахуванням виплачених сум.
Колегія суддів звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву від 26.06.203 року, відповідач повідомив, що надати запитувані документи не видається можливим, оскільки виконавчий лист №380/12813/22 від 14.12.2022 року не пред`являвся позивачем до примусового виконання.
Згідно ч. 1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, і просити про їх захист.
Відтак, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. 
Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що визначений позивачем відповідач у справі – Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – не порушував його прав, свобод та інтересів, відповідно позов у цій частині є передчасним та задоволенню не підлягає.
Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. 
Факт заподіяння шкоди доводить позивач.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом. Втім, оскільки судом під час розгляду справи не встановлено протиправності дій, рішень та бездіяльності відповідачів (у межах заявлених позовних вимог), то суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-

                                                  ПОСТАНОВИЛА:          

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 року у справі №380/7475/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська