ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 р. 	Справа № 440/4164/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039  по справі № 440/4164/23
за позовом    ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначенні пенсії №163750021007 від 10 січня 2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки від 31 травня 1982 року серії НОМЕР_1 та період навчання в Полтавському будівельному технікумі транспортного будівництва та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 21 жовтня 2022 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідач формально підійшов до розгляду поданих позивачкою для призначення пенсії за віком, документів, не врахував всі, надані нею документи, в сукупності, зокрема, не зважив на те, що до трудової книжки серії НОМЕР_1 , записи в якій не враховані відповідачем через розбіжності в одній літері написання імені позивачки, було видано вкладиш серії НОМЕР_2 датою заповнення 01 грудня 2006 року, де вірно вказані всі дані позивачки, а вкладиш з трудовою книжкою є нерозривно пов`язані, відповідно до п. 3.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р., відтак, є належним доказом належності трудової книжки ОСОБА_1 , а факт її навчання в Полтавському будівельному технікумі транспортного будівництва та період навчання підтверджується також наявними записами в трудовій книжці про періоди навчання, що, з огляду на ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", якими визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, також підтверджується наданими позивачкою документами, і має бути зарахований до її страхового стажу. Також зазначає, що суд першої інстанції поклав відомості, взяті зі словника «Власні імена людей» в редакції 1996 року (опис додається), залишивши поза увагою аргументи позивачки про те, що на момент оформлення їй трудової книжки в 1982 році, відповідно до «Словника власних імен людей (українсько-російський і російсько-український)» за редакцією ОСОБА_2 , виданого в Києві в 1967 році (копія першої та 54 сторінок додавалися до позову) прийнятним на той час було використання та написання імені ОСОБА_3 і ОСОБА_3 (українською мовою) в перекладі на російську - ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , тобто, правильними були обидва варіанти перекладу імені « ОСОБА_3 » - як, « ОСОБА_3 » (як записано на 2 сторінці паспорта позивачки серії ВР № 074765, виданого 24.12.2002 року), так і « ОСОБА_3 » (як зазначено у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 ).
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (згідно паспорту серії НОМЕР_3 , виданого 24 грудня 2002 року, а.с. 7), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (Полтавське ОУ ПФУ) із заявою за призначенням/перерахунком пенсії від 03 січня 2023 року /а.с. 31/, в якій просила призначити їй пенсію за віком, а також зазначила, що свідоцтво про шлюб надати не може, оскільки шлюб був зареєстрований в російській федерації.
Згідно розписки-повідомлення до заяви за призначенням/перерахунком пенсії від 03 січня 2023 року додано наступні документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру ( у кількості – 1), паспорт або ІD картку або посвідку ( у кількості -1), диплом (свідоцтво, атестат) про навчання (у кількості – 2), довідку про прийняття на роботу (навчання) (у кількості – 2), заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк) (у кількості – 1), трудову книжку або документи про стаж (у кількості -1) /а.с. 32/.
За принципом екстериторіальності заява від 03 січня 2023 року про призначення пенсії за віком розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №163750021007 від 10 січня 2023 року /а.с. 53/, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Вказане рішення обґрунтовано тим, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 60 років. Вік заявниці – 60 років 02 місяці 13 днів. Необхідний страховий стаж, який визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 29 років. Страховий стаж особи становить 18 років 00 місяців 12 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: 1) період роботи згідно трудової книжки від 31 травня 1982 року НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці зазначено ім`я “ ОСОБА_3 ” (російською), яке не відповідає даним паспорта “ ОСОБА_3 ”; частково період роботи враховано за даними персоніфікованого обліку; 2) період навчання згідно довідки від 22 лютого 2022 року № 13/01.2-05 та дубліката диплома про навчання від 28 лютого 1983 року серії НОМЕР_4 , оскільки в тексті значиться прізвище “ ОСОБА_4 ”, яке не підтверджено первинним документом, а саме свідоцтвом про шлюб. Для зарахування періоду навчання до страхового стажу необхідно надати свідоцтво про шлюб чи документ про зміну прізвища.
Не погодившись з рішенням Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії №163750021007 від 10 січня 2023 року, позивач звернулася до суду з позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що за відсутності у відповідача необхідних документів та дійшов висновку про правомірність прийняття ним рішення про відмову у призначенні пенсії №163750021007 від 10 січня 2023 року.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон України №1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Положеннями частини першої статті 24 Закону України №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Положеннями частини першої статті 26 Закону України №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Зі змісту наведених норм слідує, що умовою для призначення пенсії за віком для осіб, які в 2022 році досягли 60 років є наявність страхового стажу не менше 29 років.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком (03.01.2023) року досягла 60 років (зворотній а.с. 31).
Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком слугував висновок пенсійного органу про неможливість зарахування до загального страхового стажу періоди роботи, які зазначені в трудовій книжці від 31 травня 1982 року НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці зазначено ім`я “ ОСОБА_3 ” (російською), що не відповідає даним паспорта “ ОСОБА_3 ”, а також не зараховано період навчання згідно довідки від 22 лютого 2022 року №13/01.2-05 та дубліката диплома про навчання від 28 лютого 1983 року серія НОМЕР_4 , оскільки в тексті значиться прізвище “ ОСОБА_4 ”, що не підтверджено первинним документом, а саме: свідоцтвом про шлюб.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.
Як встановлено судовим розглядом, відомості про роботу позивача підтверджуються трудовою книжкою від 31 травня 1982 року НОМЕР_1 з вкладишем до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , що ведеться з 01.12.2006. Водночас трудова книжка позивача містить недоліки в частині її оформлення - вона видана на ім`я “ ОСОБА_5 ” (російською мовою), а відповідно до відмітки на внутрішньому боці вказаної обкладинки прізвище змінено на « ОСОБА_6 » на підставі свідоцтва про шлюб ІІ-фр №337605, а також на титульній сторінці зазначено ім`я “ ОСОБА_3 ” (російською), що не відповідає даним паспорта “ ОСОБА_3 ”.
З матеріалів справи встановлено, що підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи зазначені в трудовій книжці від 31 травня 1982 року НОМЕР_1 , є наявність недоліків, допущених роботодавцем позивача під час її оформлення.
Пунктом 2.2 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженої Наказом Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, що діяв до 29 липня 1993 року (надалі - Інструкція № 162) заповнення трудової книжки уперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.
Згідно пункту 2.3 Інструкції № 162 усі записи в трудовий книжці про приймання на роботу, перекладі на іншу постійну роботу або звільненні, а також про нагородження й заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 2.10 Інструкції № 162 врегульовано, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по-батькові (повністю, без скорочень чи зміни імені та по-батькові на ініціали) та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
У відповідності до пункту 2.11 Інструкції № 162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник власним підписом завіряє правильність внесення відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, та після цього проставляється печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.
Пунктом 2.12 Інструкції № 162 було визначено, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорти, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.
Судова колегія погоджується з доводами відповідача, що трудова книжка від 31 травня 1982 року НОМЕР_1 видана на ім`я “ ОСОБА_5 ” (російською мовою), а відповідно до відмітки на внутрішньому боці вказаної обкладинки прізвище змінено на « ОСОБА_6 » на підставі свідоцтва про шлюб ІІ-фр №337605, а також на титульній сторінці зазначено ім`я “ ОСОБА_3 ” (російською), що не відповідає даним паспорта “ ОСОБА_3 ” є порушенням Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженої Наказом Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, разом із тим, такий недолік є порушенням порядку ведення трудової книжки, допущеним посадовою особою, уповноваженою на її заповнення.
Як зазначила позивач, надання свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 не є можливим, оскільки воно вилучене при розірванні шлюбу органами реєстрації актів цивільного стану, які нині занходяться на території російської федерації, що унеможливлює отримання його позивачем через відсутність дипломатичних зв`язків між Україною та рф.
Так само вищевказані обставини виключають можливість отримання відповідачем інформації шляхом направлення запиту в межах повноважень, передбачених частиною третьою статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Як вбачається з трудової книжки позивачки, записи щодо зміни прізвища з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_6 » з посиланням на свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 на внутрішньому боці вказаної обкладинки було внесено до її трудової книжки посадовими особами Механізованої колони 108 тресту «Сургутдорстрой», де на той час працювала позивачка, що підтверджується записами в її трудовій книжці на стор. 4-5, у відповідності до п. 2.12. Інтрукції № 162 та відтиском печатки «МЕХКОЛОНА №108».
Пунктом 3.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р., яка діяла на момент оформлення позивачці вкладишу до трудової книжки, передбачено, що у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.
Колегія суддів звертає увагу, що ані відповідачем при винесенні спірного рішення, ані судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, не було надано належної правової оцінки тій обставині, що 01.12.2006 Товариством з обмеженою відповідальністю «Гірничо-видобувна компанія» було виписано вкладиш НОМЕР_2 до трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і правильність записів у вкладиші підтверджується підписом особи, відповідальної за видачу трудових книжок та печаткою підприємства, та не ставилася під сумнів сторонами у справі.
Разом із тим, реалізація соціальних прав позивача, зокрема, на зарахування до страхового стажу спірного періоду та на призначення належного йому розміру пенсії, не може ставитись у залежність від неправомірних дій особи, уповноваженої роботодавцем позивача на заповнення трудової книжки.
Так, відповідно до пункту 18 Постанови Міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, які дають йому право на призначення/перерахунок пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 (реєстраційний номер у РСР 72366973).
Крім того, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
До того ж, колегією суддів відмічає, що відповідач не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивачки та зараховує періоди з 1999 року по 2018 рік до страхового стажу вибірково, що вбачається з даних персоніфікованого обліку (а.с. 48-52) та не заперечується відповідачем у спірному рішенні. 
Однак відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в оскаржуваному рішенні не зазначено, які саме періоди трудової діяльності було зараховано до страхового стажу позивачу, а які не зараховано та з яких підстав.
При цьому, будь-яких доказів на спростування достовірності внесених до трудової книжки позивача записів про періоди роботи або відсутності підстав для їх зарахування до страхового стажу відповідачем суду не надано та судом в ході розгляду справи не здобуто.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність прийняття відповідачем спірного рішення, а тому рішення про відмову у призначенні пенсії відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №163750021007 від 10.01.2023 є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до п. 1.6, 1.7 якого, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Як встановлено судовим розглядом, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Оскільки вперше позивач звернулась до ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком 03.01.2023, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (60 років виповнилося 20.10.2022 року), пенсія за віком повинна бути призначена позивачці з 21.10.2022 року, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.
Відтак, трудова книжка НОМЕР_1 , виписана на ім`я « ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 » та вкладиш НОМЕР_2 до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виписаний на ім`я « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 » перебувають у нерозривному взаємозв`язку, оформлені відповідно до п.п. 2.12, 3.1 Інструкції № 162, яка діяла на час вчинення вказаних записів, а отже суд апеляційної інстанції у даній справі дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування, а відповідач повинен зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки від 31 травня 1982 року серії НОМЕР_1 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 21 жовтня 2022 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Водночас, належним способом захисту та відновлення права позивача у цій справі, з урахуванням частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.01.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції у даній справі.
Щодо позовних вимоги про зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в Полтавському будівельному технікумі транспортного будівництва, судова колегія зазначає наступне.
Як зазначено раніше, за визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII).
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується також, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 8 Порядку № 637 передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Згідно копії дублікату диплому НОМЕР_4 , виданого ОСОБА_9 28.02.1983, встановлено, що вона в 1979 році вступила до Полтавського будівельного технікуму транспортного будівництва, і в 1983 році закінчила повний курс названого технікуму та згідно рішення Державної кваліфікаційної комісії від 21.02.1983 їй присвоєно кваліфікацію техніка-будівельника.
Разом з тим, у трудовій книжці позивачки зазначено, що 01.09.1979 прийнята учнем технікума (запис №4), а 01.04.1983 звільнена по закінченню технікума (запис №5).
Таким чином, записи трудової книжки про навчання містять розбіжності з відомостями диплому. При цьому диплом не містить відомостей про період навчання у частині дати та місяця вступу на навчання та дати та місяця закінчення навчання, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів в якості належних.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд ухвалить нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 1073,60 грн., відповідно до квитанції 32528798800006665487 від 06.04.2023 та апеляційної скарги – 1609,50 грн., що підтверджується квитанцією 32528798800007070039 від 09.06.2023.
Враховуючи, що апеляційна скарга та позов задоволено частково, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1341,55 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Керуючись ст. ст. 139, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 по справі №440/4164/23 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №163750021007 від 10.01.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.01.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції у даній справі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, код ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати по сплаті судового збору 1341 (одну тисячу триста сорок одну гривню) 55 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич