ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/2915/23
Номер провадження 22-ц/818/1810/23

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року                                                                м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року в складі судді Задорожної А.М. у справі № 643/2915/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі – КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.
Позов мотивовано тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання відповідно до норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами. Зазначає, що відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, у зв`язку з чим станом на 01 лютого 2022 року виникла заборгованість за період з 01 липня 2011 року по 31 січня 2022 в розмірі 75688 грн 61 коп. 
Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2011 року по 31 січня 2022 року в розмірі 75688 грн 61 коп. та судові витрати. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01 липня 2011 року по 31 січня 2022 року у розмірі 75688 грн 61 коп. та судовий збір у розмірі 2684 грн в рівних частках, тобто по 1342 грн з кожного. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у період з 01 липня 2011 року по 31 січня 2022 року відповідачі були споживачами послуг, що надаються КП «ХТМ», проте ними не виконано обов`язок щодо своєчасного розрахунку за послуги з теплопостачання, тому з них на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги. 
07 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, направити справу на новий розгляд та відмовити в задоволенні позову КП «ХТМ» в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що відповідачів не було належним чином повідомлено про розгляд справи за вищевказаним позовом, у зв`язку з чим їх було позбавлено законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів. Крім того, відповідач ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації фактично не проживає з 1994 року по 20 жовтня 2020 року (день смерті). Судом першої інстанції при стягненні заборгованості не враховано тяжку обставину (бідність), скрутне матеріальне становище відповідача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим він не мав змоги сплачувати за послуги з теплопостачання. Судом першої інстанції не було враховано, що відповідач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звертає увагу суду на те, що грошові кошти стягнуто в значно більшому розмірі, ніж є допустимими, оскільки позивачем не доведено кількість спожитих послуг, не доведено, що розрахунок заборгованості проведено на підставі норм і тарифів, прийнятих відповідно до вимог законодавства України. Тому задоволення позову КП «ХТМ» завдасть шкоди його здоров`ю, погіршить його споживчий кошик, який не задовольняє мінімальні потреби. Тому просив врахувати доводи викладені в апеляційній скарзі, застосувати трирічний строк позовної давності та зменшити розмір заборгованості перед КП «ХТМ». 
09 жовтня 2023 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, які мотивовані тим, що сама по собі заява відповідача про застосування строків позовної давності свідчить про визнання відповідачем порушеного права позивача, тобто наявність заборгованості. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року встановлений карантин на всій території України. Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 9 грудня 2020 року № 1236, № 104 від 17 лютого 2021 року, № 405 від 21 квітня 2021 року, № 611 від 16 червня 2021 року, № 855 від 11 серпня 2021 року, № 981 від 22 вересня 2021 року, № 1336 від 15 грудня 2021 року, № 229 від 23 лютого 2022 року, № 630 від 27 травня 2022 року, № 928 від 19 серпня 2022 року, № 1423 від 23 грудня 2022 року, № 383 від 25 квітня 2023 року (із змінами і доповненнями), карантин продовжений на всій території України з 22 травня 2020 року до 30 червня 2023 року Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” від 30 березня 2020 року № 540-IX (було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину”. Вказав, що у разі застосування судом строку позовної давності, заборгованість відповідачів за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 01 квітня 2017 року по 31 січня 2022 року складає 54393 грн 14 коп. Стосовно доводів відповідача щодо непроживання відповідачки ОСОБА_2 з 1994 року по 20 жовтня 2020 року (день смерті) зазначив, що відповідач ОСОБА_1 не надав відповідачу на підтвердження своїх заперечень та на виконання вимог законодавства України документи, які підтверджували факт непроживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_1 не звертався до КП «ХТМ» з заявою щодо перерахунку плати за послуги з теплопостачання з урахуванням вищевказаної обставини, а тому позивач здійснив перерахунок відповідно до вимог законодавства за 12 розрахункових періодів. Тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 повідомив суд апеляційної інстанції про те, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла (а.с.28-29). 
Як вбачається з листа № 663/02-14 від 19 травня 2021 року в.о. завідувача Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Олени Мірошниченко, що заява ОСОБА_1 про відмову від спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримана та зареєстрована по журналу вхідної документації за № 492 від 23 квітня 2021 року, спадкова справа № 192/2021 (а.с.34). 
Статтею 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини 1 цієї статті.
Враховуючи положення ст.ст. 255, 377 ЦПК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, тобто вже після ухвалення рішення у справі, відповідач ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщини після смерті матері – ОСОБА_2 , спірні правовідносини не допускають правонаступництва, колегія суддів приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень ст. 377 ЦПК України, рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - закриттю.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції належним чином не повідомив апелянта ОСОБА_1 про розгляд справи за вищевказаним позовом, що в свою чергу позбавило його права особисто прийняти участь у справі, надати пояснення, докази, висловити думку та свої заперечення, з огляду на наступне. 
Згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема: 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі за цим позовом, розгляд справи призначений до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву, який відповідає вимогам ст.ст. 178, 191 ЦПК України – двадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, копія якого та додані до нього документи мають бути надіслані іншим учасникам справи. Також роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (а.с.8-9).
Згідно відмітки на поштовому конверті, копія вищевказаної ухвали Московського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2023 року, позовна заяви з додатками не були вручені відповідачу ОСОБА_1 , оскільки конверт був повернутий до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.16). У справі наявні відомості, що суд повторно надсилав згадані документи (копію позову з додатками та копію ухвали суду від 14 квітня 2023 про відкриття провадження у справі) на адресу відповідача, однак вказані документи не були вручені відповідачу ОСОБА_1 , оскільки на конверті містяться дві відмітки АТ «Укрпошти» - «за закінченням строку зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.19), що в свою чергу не могло розцінюватися судом першої інстанції як вручення процесуальних документів належним чином.
У справі відсутні відомості, що суд повторно надсилав згадані документи (копію позову з додатками та копію ухвали суду від 09.05.2023 року про відкриття провадження у справі) на адресу відповідача ОСОБА_1 до ухвалення рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року по суті розглянутого судом спору, яке є предметом апеляційної скарги, що наразі переглядається судом апеляційної інстанції.
У ч. 6 ст. 272 ЦПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є:
1) день вручення судового рішення під розписку;
2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;
3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;
4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;
5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Згідно ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
З огляду на те, що суд першої інстанції не повідомив належним чином відповідача ОСОБА_1 про розгляд цієї справи та не вручив копії позову з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі, покладання на відповідача обов`язку отримувати процесуальні документи від суду є непропорційним процесуальним тягарем, та не відповідає принципам змагальності та рівності сторін, а також – правової визначеності, яка є елементом принципу верховенства права ст.ст.10-12 ЦПК України.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги ст.ст.2, 12 ЦПК щодо процесуальної активності суду з метою забезпечення основного завдання цивільного судочинства у поєднанні з положеннями ч. 6 ст. 272 ЦПК України щодо порядку повідомлення відповідачу ОСОБА_1 про розгляд цієї справи судом та надсиланням згаданих процесуальних документів, - порушив право відповідача на звернення до суду, яке має бути поновлене в суді апеляційної інстанції, зокрема шляхом скасування рішення суду з передбачених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України безумовних підстав, та перегляду справи відповідно до доводів скарги на підставі наявних у справі документів та заявленого клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.
Колегія суддів у цьому питанні враховує правові висновки, які були висловлені у аналогічній правовій ситуації у постанові Великої палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14, провадження № 14-59цс18.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Внаслідок невиконання відповідачами належним чином зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання, суд дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь КП «ХТМ» заборгованості у розмірі 75688 грн 61 коп. та судових витрат у розмірі 2684 грн в рівних частках, тобто по 1342 грн з кожного. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду в частині суми боргу, яка підлягає до стягненню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі». Викладене підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11 квітня 2023 року та 14 квітня 2023 року (а.с.4, 7). 
За період з 01 липня 2011 року по 31 січня 2022 року у боржників за адресою: АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість за надані КП «Харківські теплові мережі» послуги в розмірі 75688 грн 61 коп., що підтверджено відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу (а.с.3).
Відповідач в апеляційній скарзі визнав заборгованість за користування наданими позивачем послугами в межах трирічного строку загальної позовної давності.
З огляду на фактичне споживання відповідачем наданих позивачем послуг, відповідно до ст.11 ЦК України між сторонами склалися правовідносини щодо надання та отримання вищевказаних послуг, та у відповідача виникло грошове зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Відповідно до статті 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями.
Приписами пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно статті 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до пункту 30, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги в установлені договором строки.
Відповідно до статті 162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «ХТМ».
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до п.п.1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Підставою звернення із позовом до суду було те, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2011 року по 31 січня 2022 року в розмірі 75688 грн 61 коп. 
За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У частині 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
Встановивши, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
КП "Харківські теплові мережі" здійснило подачу теплової енергії відповідачам по о/р № 4862 в повному обсязі.
Відповідачем в апеляційній скарзі подана заява про застосування наслідків пропуску строків позовної давності (а.с.29).
Оскільки відповідач не був обізнаний про наявність такого спору, не отримував копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі та призначення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів вважає, що заява про застосування позовної давності має бути прийнята та розглянута судом апеляційної інстанції, навіть якщо така заява не подавалася відповідачем у суді першої інстанції.
Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14 (провадження 14-59цс18). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала про можливість вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування строку позовної давності, який не міг скористатись правом на подання цієї заяви до суду першої інстанції у зв`язку з неповідомленням належним чином про розгляд справи та не прийняттям участі у розгляді справи.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не виконували свої обов`язки з оплати послуг теплопостачання, які фактично були надані КП «Харківські теплові мережі».
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з теплопостачання є обґрунтованим, однак судова колегія не погоджується з розміром стягнення, оскільки судом була стягнута сума поза межами строку позовної давності, з урахуванням його продовження на час карантину.
Щодо часткового визнання боргу відповідачем в межах трирічного строку та доводів КП «Харківські теплові мережі» викладених у запереченні на апеляційну скаргу про застосування продовження строку позовної давності в зв`язку із ведення карантину на всій території України судова колегія зазначає наступне.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неоднаразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.
При цьому, Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” від 30 березня 2020 року № 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину”. 
Вказаний Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року, до суду позивач звернувся 13 квітня 2023 року, під час дії карантину, який був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі Постанови КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Внаслідок дії цього Закону України усі вимоги, за якими припинився (сплив) трирічний строк загальної позовної давності під час дії карантину – були продовжені. 
Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У спірних правовідносинах обов`язок споживача - відповідача у справі сплатити за надані позивачем послуги визначений ч.1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - щомісяця, а тому заборгованість, яка існувала в межах трирічного строку позовної давності на день набрання чинності згаданого Закону України № 540-IX, 02 квітня 2020 року, тобто по зобов`язанням зі строком виконання з 02 квітня 2017 року, – вважається такою, що позовна давність щодо них не спливла. 
Вимоги позивача про стягнення з   ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання заявлені з 01 липня 2011 року по 02 квітня 2017 року, заявлені поза межами строку позовної давності.
Отже, заборгованість відповідача згідно наданого позивачем розрахунку має враховуватися за період з квітня 2017 по січень 2022 року, вона складає згідно наданого представником на обґрунтування заперечення на апеляційну скаргу розрахунку – 54393 грн 14 коп. (а.с. 78).
Враховуючи вищевикладене, межі заявлених КП «Харківські теплові мережі» позовних вимог, заяву про застосування позовної давності, продовження визначеного статтею 257 ЦК України строку на строк дії карантину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за період з квітня 2017 року (3 роки до встановлення карантину з 12 березня 2020 року) по січень 2022 року в розмірі 54393 грн 14 коп.
Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню. 
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та, фактично, зводяться до нерозуміння природи зобов`язання, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 березня 2021 року №904/2073/19, не звільняє споживача послуг від його виконання. Поряд із цим питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування.
Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не надано доказів, що він, ОСОБА_1 , не є отримувачем послуг, відтак, як їх отримувач, несе тягар їх утримання та має сплатити їх вартість за період з квітня 2017 року по січень 2022 року згідно розрахунку за встановленими тарифами на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для потреб населення, у тому числі відповідно до показників технічного пристрою для обліку спожитої послуги з постачання теплової енергії.
При цьому апеляційний суд враховує, що відповідач, як споживач послуг, маючи сумніви щодо обсягу споживання, не звертався до позивача для взаємозвірки та проведення перерахунку. Доказів його звернення зі скаргами щодо невідповідності температурного режиму в помешканні чи фіксації інших порушень, які могли б вплинути на розмір заборгованості, відповідачем не надано, із зустрічними вимогами ОСОБА_1 також не звертався, а тому за правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.
Посилання відповідача на ту обставину, що позивач повторно звернувся до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, заборгованість до 2016 року була стягнута іншим складом Московського районного суду м. Харкова, колегія суддів не приймає, оскільки відповідач  ОСОБА_1  на час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів  у відповідності до вимог ст.ст. 76-78 ЦПК України на підтвердження даних обставин. 
Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції також не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є інвалідом другої групи загального захворювання, інвалідність встановлена довічно, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 04 січня 2019 року (а.с 53), а отже відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він є особою, яка звільняється від сплати судового збору.
Відповідно до п. 9 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
При зверненні з позовом до суду КП «ХТМ» сплатило судовий збір у сумі 2684 грн (а.с.1). 
Оскільки позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено частково, а саме - на 71,86 % (54393,14 х 100) : 75688,61, то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1928 грн 72 коп. (2684 х 71,86%)
У зв`язку з вищевикладеним, рішення суду в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» в розмірі 1342 грн. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким компенсувати Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову у розмірі 1928 грн 72 коп. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року - скасувати.
Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з квітня 2017 року по січень 2022 року в сумі 54393 (п`ятдесят чотири тисячі триста дев`яносто три) грн 14 коп.
Провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - закрити. 
Компенсувати Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі», (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, р/р НОМЕР_2 АТ «Державний ощадний банк України», код ОКПО 31557119) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України 1928 (одна тисяча дев`ятсот двадцять вісім) гривні 72 копійки судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2023 року.

Головуючий  Ю.М. Мальований

Судді  Н.П. Пилипчук 

О.Ю. Тичкова