Справа № 308/13650/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        29 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої                –        судді Кожух О.А.,
суддів                –        Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,
за участі секретаря        –        Терпай С.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2021 року у справі № 308/13650/19 (повний текст складено 05.02.2021, суддя Малюк В.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом. 
Позовні вимоги було мотивовано тим, що 16.09.2009 Ужгородський міськрайонний суд, у справі 2п-4169/09, стягнув з відповідача - ОСОБА_1 - на його користь 80 000 грн боргу та 982 грн судових витрат.
18.11.2009 Ужгородським MB ДВС відкрито виконавче провадження ВП №16000850. Зазначав, що станом на 19.11.2019, тобто за 10 років, рішення суду боржником не виконано, а державним виконавцем примусово стягнено з відповідача лише 9 862, 83 грн боргу.
Вказував, що загальна сума заборгованості відповідача, станом на 19.11.2019, становить – 71 119, 19 грн.
Зазначав, що згідно вищевказаного заочного рішення суду від 16.09.2009 по справі 2п-4169/09 та письмової розписки від 01.08.2008, ОСОБА_1 зобов`язаний за кожний календарний день прострочення повернення суми боргу сплатити позивачу неустойку - 1% (один відсоток) від неповернутої суми боргу.
Позивачем надано розрахунок трьох процентів річних, які він просив стягнути відповідно до ст. 625 ЦК України за 1098 днів (кількість днів за прострочення в межах позовної давності) в сумі 6 418, 24 грн.; розрахунок інфляційних збитків в сумі 23 824,15 грн.; розрахунок неустойки за 366 днів (кількість днів за прострочення в межах позовної давності) в сумі 260 295,54 грн. Однак, враховуючи те, що стягнення судом такої суми неустойки не відповідало б загальним правилам ділового обороту, то позивач просив суд задовольнити цю суму частково, а саме в розмірі – 69 757 грн. 61 коп.
Посилаючись на дані обставини, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 виниклу заборгованість за порушення грошового зобов`язання у розмірі 100 000 грн., з яких: 3% річних - 6 418, 24 грн., збитки від інфляції - 23 824,15 грн., сума неустойки - 69 757, 61 грн.,чі та судові витрати у розмірі 1 000 грн.
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2021 позов ОСОБА_2 – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за порушення грошового зобов`язання у розмірі 100 000 грн., яка складається з наступного: 6 418,24 – 3 % річних, 23 824,15 грн. – збитків від інфляції; 69 757,61 грн. - сума неустойки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений останнім судовий збір в сумі 1000 грн.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення. 
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець А.А., на заочне рішення місцевого суду подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову – відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що місцевим судом не дотримано вимог ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, вказує, що ОСОБА_1 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях за період 22.08.2014-12.09.2015 – 79 Десантно-штурмова бригада м. Миколаїв, а також 13.07.2016-26.03.2018 – 503 Батальйон Морської Піхоти. В результаті бойового поранення отримав інвалідність 3 групи, а також Указом Президента України №172/2017 від 30.06.2017 нагороджений орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня. У зв`язку з чим, вважає, що відсутні підстави для стягнення пені з відповідача на користь позивача. Зазначає, що оскільки договір припинився задовго до дати звернення до суду з позовом, що підтверджується копією розписки та судовим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.09.2009 у справі 2п-4169/09, то підстави для стягнення пені взагалі відсутні. Вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позов в цій частині.
Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Ракущинець А.А. – в судовому засіданні апеляційного суду скаргу підтримав та просив задовольнити. 
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились. Позивач ОСОБА_2 подавав апеляційному суду заяву, у якій зазначав адресу для надсилання кореспонденції (а.с.134). Судова повістка, яка надсилалась апеляційним судом за вказаною позивачем адресою, повернулась із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 2 ст 131 ЦПК України, судова повістка вважається доставленою. Відповідно до ч. 2 ст 372 ЦПК України, колегія суддів розглянула справу за відсутності сторін, за участю представника відповідача. 
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2008 ОСОБА_2 надано ОСОБА_1 в позику грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 01.02.2009, що підтверджується копією розписки позичальника від 01.08.2008 (а.с.7)
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2009 у справі № 2п-4169/09 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 80 000 грн боргу та судові витрати у розмірі 982 грн (а.с.8).
Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №16000850 від 18.11.2009 вбачається, що державним виконавцем Матвійчуком М.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4169, виданого 05.11.2009 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 80000 грн боргу та 982 грн судових витрат, а всього 80982 грн (а.с.10).
З копії звіту за виконавчим листом від 19.11.2019 вбачається, що державним виконавцем на підставі ЗУ «Про виконавче провадження» примусово стягнено з відповідача ОСОБА_1 – 9 862, 83 грн , на користь держави 566,57 грн виконавчого збору (а.с.9).
З листа старшого державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Копрущака Т.Г. за №6-/20 від 31.12.2020 вбачається, що 19.11.2019 державним виконавцем ухвалено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а борг за АСВП №47918158, станом на 19.11.2019, за яким боржником виступає ОСОБА_1 , з примусового виконання виконавчого листа №2-4169/09 від 05.11.2009, становить 71 119,17 грн (а.с.81).
Таким чином, на момент звернення ОСОБА_2 з даною позовною заявою до місцевого суду заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2009 відповідачем повністю виконано не було, залишок заборгованості ОСОБА_1 становив 71 119,17 грн.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно розписки позичальника від 01.08.2008, сторони передбачили, що у разі порушення позичальником терміну повернення позики, він зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1 % від неповернутої суми за кожен день прострочення до повного погашення боргу (а.с.8).
Позивач, здійснивши розрахунок неустойки за 366 днів (в межах позовної давності) та визначивши її в сумі 260 295,54 грн, зазначав, що стягнення судом такої суми не відповідало б загальним правилам ділового обороту та просив суд стягнути з відповідача неустойку в сумі 69 757 грн. 61 коп.
Щодо такої вимоги колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до п. 15 ч. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, зокрема, перед фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Особливий період відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» – це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.
Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18.
Колегія зазначає, що позов було подано, а оскаржуване рішення ухвалено до введення в Україні воєнного стану.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях у складі 79 Десантно-штурмової бригади м. Миколаїв з 22.08.2014-12.09.2015, а також у складі 503 Батальйону Морської Піхоти з 13.07.2016-26.03.2018, в результаті бойового поранення отримав інвалідність 3 групи.
Вказане узгоджується із наявними у матеріалах справи доказами. Так, відповідно до посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, серія Б №473464 від 20.06.2018 вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с.105). Вказане також стверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 03.11.2020, виданого Департаментом праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (а.с.106).
Указом Президента України від 30.06.2017 за №172/2017 ОСОБА_1 , старшину, нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня (а.с.107). 
Таким чином, у період, до якого підлягає застосуванню строк позовної давності за вимогою про стягнення неустойки (1 рік), а також станом на момент ухвалення судом першої інстанції рішення – 04.02.2021, відповідач як військовослужбовець, мав право на пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань перед фізичними особами.
За таких обставин, висновок місцевого суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 неустойки у розмірі 69 757,61 грн є помилковим, а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти нараховані відповідно до статті 625 ЦК України не підпадають під обмеження, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону № 2011-XII, оскільки за своєю суттю, як і інфляційні втрати, мають компенсаційний, а не штрафний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 749/298/19 (провадження № 61-3203св20).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що оскільки ОСОБА_1 не було виконано грошове зобов`язання по виплаті суми боргу ОСОБА_2 , то в силу положень ст. 625 ЦК України, останній має право на стягнення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат. 
Водночас судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про правильність наданого позивачем розрахунку трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, оскільки до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки, що становить 1096 днів (2016 рік є високосним – 366 днів, 2017 та 2018 – по 365 днів), а не використані позивачем у розрахунку 1098 днів.
Позивач звернувся до суду з даним позовом у листопаді 2019 року. 
Так, розрахунок інфляційних нарахувань (за період 27/11/2016 - 27/11/2019) здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Індекс інфляції (згідно даних на офіційному сайті www.ukrstat.gov.ua)загальним підсумком з листопада 2016 року по жовтень 2019 року становить = 1.31271692
Отже, інфляційні втрати становлять 22 240,17 грн (71 119,17 x 1.31271692 - 71 119,17).
Розрахунок 3% річних, у свою чергу, здійснюється за наступною формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:	Кількість днів у періоді	Сума	
з 27/11/2016 до 31/12/2016  71 119,17 x 3 % x 35 : 366 : 100	35	204,03 грн.	
з 01/01/2017 до 27/11/2019  71 119,17 x 3 % x 1061 : 365 : 100	1061	6 201,98 грн.	

Отже, загальна сума 3% річних становить 6 406,01 грн.
За таких обставин, враховуючи неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України:
– в частині стягнення з ОСОБА_1 неустойки у розмірі 69 757,61 грн слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині – відмовити;
– в частині стягнення з ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 6 418,24 грн, а також збитків від інфляції у розмірі 23 824,15 грн слід змінити, зменшивши розмір 3 % річних до суми 6 406,01 грн, а збитків від інфляції до суми 22 240,17 грн.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що при подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1000 грн., а позовні вимоги задоволено на 28,65 % (з 100 000 грн. на 28 646,18 грн) з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягало б стягненню 286,50 грн.
Проте ОСОБА_1 , на підставі Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. 
Тому ОСОБА_2 за рахунок держави слід компенсувати понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 286,50 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, при подачі апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1500 грн. Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець А.А., задоволена частково, а саме на 71,35%. При подачі апеляційної скарги відповідачем судовий збір не сплачувався. Відтак, із ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1070,25 грн (71,35% від 1500 грн).
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 підлягає компенсації за рахунок держави 286,50 грн, з врахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, в дохід держави з позивача слід стягнути 783,75 грн (1070,25 - 286,50) у відшкодування судового збору, який підлягав сплаті відповідачем при поданні апеляційної скарги.
Керуючись ст.368, п.2 ч.1 ст.374, п.п. 1, 3,4 ст.376, ст.ст.381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець Андрій Андрашович – задовольнити частково.
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 неустойки у розмірі 69 757,61 грн – скасувати, та у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині – відмовити.
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 6 418,24 грн, а також збитків від інфляції у розмірі 23 824,15 грн – змінити, зменшивши розмір 3 % річних до суми 6 406,01 грн, а збитків від інфляції до суми 22 240,17 грн.
Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 783,75 грн за такими реквізитами: стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, код ЄДРПОУ – 26255795), отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ – 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача - UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету – 22030106; призначення платежу - судовий збір стягнутий із ОСОБА_2 на користь держави, за рішенням №308/13650/19.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення 04 грудня 2023 року.

Головуюча:                                                

Судді: