ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 154/2603/22
провадження № 51-3450км23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі
головуючого                                               ОСОБА_1 ,  
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
адвоката                                                     ОСОБА_6 ,
особи, в інтересах якої подано 
касаційну скаргу                                       ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Волинського апеляційного суду від 3 березня 2023 року про повернення апеляційної скарги на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022030000000154 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 425 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2022 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 425 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього певні обов`язки.
Не погодившись із вказаним вироком суду, адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах ОСОБА_7 , оскаржив його в апеляційному порядку.
Ухвалою судді Волинського апеляційного суду від 3 березня 2023 року вказану апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вважає, що вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_7 , оскільки в його мотивувальній частині містяться висновки суду у формі категоричних тверджень, які, на думку адвоката ОСОБА_6 , є фактично констатацією винуватості ОСОБА_7 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, хоча судовий розгляд стосовно нього не проводився і суд не досліджував доказів стосовно тих фактичних обставин, які визнав встановленими. Зазначає, що 31 січня 2023 року ОСОБА_7 було вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42021030220000008 за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК, зі змісту якого вбачається, що формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК обґрунтовується тими ж фактичними обставинами, що й викладені у вироку Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 . Відтак, на переконання адвоката ОСОБА_6 , оскільки оскаржуваний вирок стосується прав та інтересів ОСОБА_7 , суддя апеляційного суду безпідставно повернув апеляційну скаргу, не врахувавши вимоги п. 10 ст. 393 КПК.
В запереченнях на касаційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні-прокурор Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони - ОСОБА_9 просить залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду-без зміни.
Позиції учасників судового провадження
ОСОБА_7 та його представник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти її задоволення.
 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 370 КПК рішення суду апеляційної інстанції має бути законним, тобто ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, отже, й загальних засад.
Положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на реалізацію права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 2 вказаної норми процесуального закону гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Згідно з вимогами статей 398, 399 КПК питання про те, чи подана апеляційна скарга на вирок чи ухвалу суду першої інстанції особою, яка має права її подавати, розглядається і вирішується суддею-доповідачем суду апеляційної інстанції до прийняття рішення про відкриття апеляційного провадження. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст. 393 КПК. Пунктом 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням наведеного відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 3 березня 2016 року у справі № 5-347кс15, відсутність у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, осіб, прав, свобод та інтересів яких стосується судове рішення, не є перешкодою в доступі їх до правосуддя та зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 цього Кодексу.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 18 травня 2020 року в справі № 639/2837/19 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, суддя-доповідач має впевнитися, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу; крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи.
Таким чином, у ОСОБА_7 право на оскарження вироку стосовно ОСОБА_8 може виникнути тільки у випадку, якщо вирок стосується його прав, свобод та інтересів.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, вирішуючи питання про повернення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 , поданої в інтересах ОСОБА_7 і визначаючи, чи є вони суб`єктом оскарження вироку щодо ОСОБА_8 , зазначив, що матеріали кримінального провадження №12022030000000154 розглянуто судом першої інстанції виключно в рамках обвинувачення ОСОБА_8 , без посилань на ступінь винуватості іншої особи, не містять дослідження та оцінки правомірності її дій, а тому не зачіпає її права, свободи та інтереси.
Також апеляційний суд зазначив, що хоча у тексті вироку і міститься інформація, яка прямо вказує на особу ОСОБА_7 , однак дослідження та оцінку правомірності його дій суд не проводив, преюдиційних фактів щодо нього не встановлював, а визначення винуватості обвинуваченого, не є доказом винуватості ОСОБА_7 .
Водночас суд апеляційної інстанції не врахувавши вимог ч. 2 ст. 24, п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК і належним чином не перевіривши, чи стосується оскаржуване судове рішення прав та інтересів ОСОБА_7 , дійшов передчасного висновку про те, що апеляційну скаргу подано особою, яка не мають права її подавати.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, у вироку суду щодо ОСОБА_10 зазначено, що у директора ПП «МП Сантехмонтаж» ОСОБА_7 виник корисливий умисел, спрямований на заволодіння бюджетними коштами призначеними для оплати виконаних робіт по об`єкту «Нове будівництво зовнішніх мереж теплопостачання в/м НОМЕР_1 АДРЕСА_2 » ( АДРЕСА_2 ), які виконувалися в період з грудня 2018 року по грудень 2019 року і з метою реалізації такого умислу ОСОБА_7 розробив злочинний план в ході якого умисно, шляхом службового підроблення, зазначив в актах приймання виконаних будівельних робіт по вказаному об`єкту завідомо недостовірні відомості щодо понесених ПП «МП Сантехмонтаж» витрат на відрядження своїх працівників, чим завищив вартість виконаних робіт на суму 572 659, 20 грн.
Між тим, обвинувачення  ОСОБА_7 не було предметом судового розгляду в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , і факти можливої злочинної діяльності ОСОБА_7  не встановлено обвинувальним вироком суду, який би набрав законної сили.
Суд апеляційної інстанції не звернув увагу на зміст вироку місцевого суду стосовно ОСОБА_8 та не дав йому належної оцінки, в якому описуються роль та дії  ОСОБА_7  та якого можна ідентифікувати, з огляду на те, що у вироку при викладенні фактичних обставин неодноразово згадується його прізвище, ініціали його посади та назви підприємства, і, як наслідок, дійшов до помилкового переконання, що адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 не має права на оскарження зазначеного вироку.
Таким чином  ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_6 , який представляє його інтереси, які хоча і не були визнані учасниками кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , вправі захищати свої права та інтереси шляхом апеляційного оскарження вироку на підставі ч. 2 ст. 24 КПК.
Враховуючи наведене, через порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК, зокрема права інших осіб на апеляційне оскарження вироку, що згідно зі ст. 412 КПК є істотним порушенням процесуального закону, ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відповідно до статей 436, 438 КПК вона підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати зазначене й на стадії прийняття скарги винести справедливе рішення, яке відповідатиме вимогам ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , задовольнити.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 3 березня 2023 року про повернення апеляційної скарги на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                 ОСОБА_3