Номер провадження: 22-ц/813/5252/23 
Справа № 947/11077/22
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Назарова М.В., Лозко Ю.П.
за участю секретаря судового засідання Лупши В.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
представник позивача — ОСОБА_2 
відповідач — ОСОБА_3 
представник відповідача — ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Куриленко О.М., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовної заяви
08 червня 2022 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ^ на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до твердої грошової суми у розмірі 20 000,00 (Двадцять тисяч) гривень щомісячно. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , додаткові витрати на дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 3353 (Три тисячі триста п`ятдесят три) гривні щомісячно. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судові витрати, що за попереднім розрахунком складають 30 000,00 (Тридцять тисяч) гривень.
В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 09 червня 2012 року, від якого народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач вказує, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2015 року шлюб з відповідачем було розірвано та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2015 року стягнуто з останнього аліменти на утримання дитини щомісячно в розмірі 2500,00 гривень. Однак, як зазначає позивач, після винесення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, Відповідач деякий час сплачував аліменти, проте з вересня 2019 року по теперішній час взагалі їх не сплачує. На даний час розмір аліментів, який був визначений рішенням суду, менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, з віком дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, збільшуються потреби в навчанні, розвитку, одязі, тощо. Позивач стверджує, що Відповідач офіційно працевлаштований, має достатньо високий рівень доходу та має змогу платити аліменти в достатньому розмірі для забезпечення їх з Позивачкою спільної дитини. Відповідач регулярно працює моряком за контрактами на посаді механіка на іноземних суднах. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Короткий зміст оскаржуваного рішення
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2022 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину – задоволено. Збільшено розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_5 , до твердої грошової суми у розмірі 20 000,00 (Двадцять тисяч) гривень щомісячно. Ухвалив стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину - ОСОБА_5 у розмірі 3353 гривні щомісячно. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 30 000,00 гривень.
В обґрунтування оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначав, що є підстави збільшити розмір стягнутих рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 20 000,00 гривень щомісячно. Стягуючи аліменти у даному розмірі, суд вважає, що вказана сума відповідає інтересам неповнолітньої дитини і не погіршить матеріального стану платника аліментів. Суд збільшивши розмір аліментів на утримання дитини, встановивши розмір аліментів саме у даній сумі, бере до уваги те, що ріст цін як на продукти харчування так і на одяг та на освітні послуги в нашій країні постійно збільшується, а розмір аліментів у сумі 2 500,00 гривень, які стягнуто за рішенням суду в жодній мірі не дає можливості для повноцінного розвитку та існування дитини, окрім того є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Таким чином з огляду на розрахунок, з Відповідача має бути стягнуто, окрім аліментів, ще додатково 3 353 гривень на місяць на додаткові витрати на дитину. враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 30 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідача звернувся  до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі .
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що матеріали справи не містять жодних доказів та взагалі будь-якої інформації щодо доходів Позивача. Крім того, вважав незрозумілим чого уся бажана Позивачем сума на витрати на спільну дитину має покриватися виключно за кошти Відповідача, якщо батьки мають як рівні права, так і рівні обов?язки відносно дитини, зокрема, щодо його матеріального забезпечення. Зазначали, що не було взято до уваги, що: - матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджувати зміну матеріального стану Відповідача, а саме покращення такого матеріального стану та можливість Відповідача сплачувати аліменти у розмірі 23353 грн. щомісячно. Зазначали, що Позивач не надала жодних доказів щодо її матеріального стану, проігнорувавши також її обов?язок забезпечувати спільну дитину. Вважали, що матеріали справи не містять жодних доказів, щодо придбання необхідних речей, ліків тощо, а заявлена сума аліментів та додаткових витрат обґрунтована лише словами Позивача. Також зазначали, що матеріали справи не містять обґрунтування необхідності саме наведених у позовній заяві витрат, а також обґрунтування того, що заявлені витрати не покриваються за рахунок аліментів, що вже сплачується Відповідачем. У зв?язку з викладеним Заочне рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням матеріальних норм. Вважали, що судові витрати у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) гривень не підтверджено матеріалами справи, а саме не містять детального опису наданих послуг з відповідною вартістю та документального підтвердження витрат на правову допомогу. А також вважали, що суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України безпідставно залишив заяву про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позиція позивача
Не погоджуючись з вимогами та доводами наведеними в апеляційній скарзі, представник позивача надала відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
В обґрунтування відзиву зазначали, що позивачка витрачає на дитину 90% свого доходу, а батько не витрачає навіть 1/5 свого реального доходу. Посилання Скаржника на недоведеність доцільності та співмірності витрат на дитину є безпідставними, адже виходячи з забезпечення якнайкращих інтересів дитини, належне утримання дитини не є правом батька, а є його обов?язком. В розумінні законодавства рівність обов?язків батьків щодо дитини не є рівністю цифр фінансового забезпечення, що ними фактично надається, а є рівністю частин від власного заробітку кожного, які витрачаються батьками на дитину. Враховуючи серйозність захворювання дитини, Стороні Позивачки, є незрозумілою така байдужість Відповідача до стану здоров?я дитини та необхідність в наданні кожної квитанції. Крім того, у апеляційній скарзі Апелянт стверджує про відсутність в матеріалах справи квитанції, щодо оплати наданих дитині послуг з кардіографії, хоча до позовної заяви дана квитанція з рахунком додавалась. інстанції, ОСОБА_5 має здібності до бальних танців. Вона відвідує заняття в ГО «Одеський міський клуб спортивного танцю «Леора». На підтвердження відвідування дитиною занять та їх вартості до позовної заяви додавалась копія Довідки ГО «Одеський міський клуб спортивного танцю «Леора». Щодо підтвердження відвідувань дитиною занять в клубі «Планета дитинства». Відповідно до клубної карти «Планета дитинства», щомісячна вартість відвідування занять складає 800 (вісімсот) гривень, Ha підтвердження чого до позову додавалась копія клубної карти, яка містить інформацію щодо ціни, та позначку «ОПЛОЧЕНО». 3 вищезазначеного слідує, що додаткові витрати на дитину пов?язані з станом здоров?я та розвитку здібностей підтверджені належними доказами. Крім того, звертаємо увагу суду, що розрахунок додаткових витрат на дитину пов?язаних з розвитком здібностей •складається з запланованих витрат та є передбачуваними. Під час розгляду справи в суді першої інстанції Адвокатським запитом стороною Позивачки було витребувано усі відомості та підтверджуючі документи щодо проходження підтвердження кваліфікації ОСОБА_3 ; усі відомості та підтверджуючі документи щодо отримання Відповідачем послужної книжки моряка; усі відомості та підтверджуючі документи щодо посередництва y працевлаштуванні Відповідача із зазначенням його посади, назви та категорії судна, періоду плавання; усі відомості та підтверджуючі документи щодо стажу плавання Відповідача; засвідчену копію особистої справи Відповідача. У відповідь на наш адвокатський запит ми отримали від Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України відомості стосовно того, що на ім?я ОСОБА_3 було дійсно видано кваліфікаційні документи моряка. Так, у відповідності до матеріалів справи, за наявною в Адміністрації судноплавства інформацією встановлено, що громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , капітаном Одеського морського порту видано посвідчення особи моряка АВ No686974 від 23.12.2021 року, термін дії до 23.12.2026. Разом з цим, громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , капітаном Одеського морського порту видано Свідоцтво фахівця для проведення вантажних операцій на нафтових танкерах за розширеною програмою від 17.01.2022 Ne 00094/2022/08, з терміном дії до 17.01.2027. Посвідчення особи моряка, відповідно до п.1 ПОРЯДКУ оформлення, видачі, обміну, повернення державі та знищення посвідчення особи моряка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 р. N° 441, є документом, що посвідчує особу, оформляється і видається особі, яка постійно проживає на території країни та обіймає будь-яку посаду на борту судна (крім військового судна), зареєстрованого в Україні чи в інших державах - членах Міжнародної організації праці. Посвідчення дає право особі, якій його оформлено, на виїзд з України і в?їзд в Україну на судні, членом екіпажу якого вона є, а також на виїзд з України і в?їзд в Україну в Наявність у Відповідача кваліфікаційних документів (диплом, підтвердження до диплому, свідоцтво фахівця та ін.), дійсного Посвідчення особи моряка, проходження підтвердження кваліфікації, є доказом того, що він має все необхідне для працевлаштування на високооплачувану роботу на судні та регулярно підтримує свій професійний рівень для постійної роботи в морі. Тому у нас е всі підстави вважати, що Відповідач працюе на іноземних суднах однак приховує свій дохід. Проте у апеляційній скарзі Відповідач на підтвердження відсутності доходів надає відповідь на адвокатський запит ГУ ДПС в Одеській області. Проте це не є дійсним свідченням відсутності доходу у Відповідача, та підтвердженням того, що він не продовжить свою регулярну трудову діяльність як моряк, та отримання доходу від цієї діяльності, а є свідомим бажанням ввести суд в оману та мінімізувати аліменти на дитину. Крім того, у апеляційній скарзі Відповідач заперечує факт відсутності утриманців, та повідомляє, що знаходиться в шлюбі та має дитину від цього шлюбу. Тому нам є незрозумілим та суперечливим факт повної відсутності доходу та наявність утриманців. Доказом того, що Відповідач (Апелянт) працює за контрактами моряка, є факти неодноразового перетину ним кордону України, мета, періоди та напрямки його поїздок за кордон. У зв`язку з неможливістю надати докази, які містять охоронювану законами України інформацію щодо відповідача разом із відзивом надали відповідні клопотання про витребування інфомації. Щодо судових витрат на правову допомогу, вважали доводи апеляційної скарги необґрунтованими виходячи з правових позицій Верховного Суду , ЄСПЛ та Конвенції з прав людини, також вважали їх доведеними, а також те що такий гонорар адвоката зазначений у вигляді фікованої суми, тому детальний опис робіт додавати не потрібно.
Явка в судове засідання
Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання сторони не з`явились, що не заважає розгляду апляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України, з участю представників.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судовою колегією встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2015 року, по справі № 520/9863/15-ц було розірвано.
В період шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 250,00 гривень щомісяця, починаючи з 15 липня 2015 року до досягнення дитиною повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що зазначена рішенням суду сума аліментів на даний час є вкрай малою та не є співмірним з розміром прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» на дитину відповідного віку. Тим більше, що дитина зростає, потребує до себе більшої уваги, як фізичної, моральної, духовної так і матеріальної.
Відповідно до наданої стороною позивача таблиці розрахунку бажаної кількості та вартості одиниць одягу та взуття, які необхідні та достатні для дочки сторін, в рік Позивачка витрачає на одяг дитині приблизно 62 570 гривень, що складає 5214 гривень на місяць.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Одним із основних прав дитини є право на утримання , яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно із ч.1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.
Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Судова колегія вважає висновки суду першої інстанції помилковими, які не відповідають вимогам закону, а матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивачка витрачає на дитину 62 570 гривень в рік, наведена таблиця з розрахунками заснована на припущеннях позивача щодо цін викладених позицій.
Більш того, необґрунтованим залишається кількість необхідного одягу для дитини (2 демісезонні куртки, 5 пар джинсів, 2 спортивних костюми, 2 пари рукавиць щороку тощо).
Також варто зазначити, що позивачем не додано жодної квитанції щодо вже здійсненого придбання одягу для спільної дитини, що хоч якимось чином обґрунтовувало вартість одягу та необхідність його придбання у такій кількості щороку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров?я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості .
Згідно з пп.1 п.2 розділу II Методики визначення прожиткового мінімуму, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики У країни, міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державної служби статистики України від 03.02.2017 року №178/147/31, непродовольчі товари, що входять до наборів, об?єднані в такі групи: предмети гардероба (верхній зимовий одяг, верхній демісезонний одяг, костюм, інший одяг, натільна білизна, панчішно-шкарпеткові вироби, головні убори, галантерейні вироби, взуття тощо); текстильна білизна; предмети першої потреби, санітарії та ліки; товари культурно- побутового та господарського призначення.
Таким чином, при встановленні розміру прожиткового мінімуму на дитину певного віку входить розрахунок вартості необхідного одягу, тому виокремлення такого розрахунку є необґрунтованим відповідними доказами такого систематичного придбання, що обумовлювало необхідність такої кількості та приблизну вартість такого одягу.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров?я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом.
Усупереч ст. 192 СК України, позивачем не було налано доказів щодо зміни матеріального стану апелянта (відповідача) та відповідного збільшення його матеріального забезпечення.
Так, у матеріалах справи міститься копія відповіді на адвокатський запит Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, згідно якого апелянту (відповідачу) було видано посвідчення особи моряка та свідоцтво фахівця для проведення вантажних операцій на нафтових танкерах за розширеною програмою.
Отримання та наявність вказаних документів у Відповідача не свідчить про те, що відповідач працює, отримує заробітну плату, тим паче такого розміру, який зміг би покривати витрати на аліменти у 23 353 гривень щомісячно. Не свідчить також про отримання заробітної плати й додані до позовної заяви роздруківки з невідомих інтернет-ресурсів щодо заробітної плати моряків.
Відповідно до відповіді на адвокатський запит ГУ ДПС в Одеській області №28184/6/15-32-12-02-06 від 13.12.2022 року за 1 квартал розмір доходів відповідача складає 26,76 гривень, а за період з 2 по 3 квартали 2022 року відповідач немає доходів.
Крім того, 10 листопада 2017 року між відповідачем та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був укладений шлюб і незважаючи на твердження позивача щодо відсутності утриманців, ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_3 та ОСОБА_6 народився син - ОСОБА_7 , про що 31.01.2018 року Печерським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис №465 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 знаходиться у матеріалах справи).
Встановлено, що відповідач стабільно та своєчасно виконує обов?язки щодо сплати аліментів на спільну з позивачем дитину, про що надано копії квитанцій про сплату аліментів.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Таким чином, судом не враховано те, що виплата такого необґрунтованого розміру аліментів на спільну дитину позивача та відповідача може значно погіршити забезпечення гармонійного розвитку для дитини відповідача та ОСОБА_6 
У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз?яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв?язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров?я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів свосї сім?ї. Під зміною сімейного стану розуміється з 'явлення у сім ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов?язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.
Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров?я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров?я платника аліментів.
Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведений висновок був викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного у постанові від 12.01.2022 року у справі Ne545/3115/19, відповідно до якої «колегія Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що ОСОБА 1 не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального становища або сімейного стану ОСОБА_2 погіршення або поліпшення здоров?я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України, тому її вимоги щодо збільшення розміру аліментів не підлягають задоволенню». Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. У свою чергу, матеріали справи не містять жодних доказів та взагалі будь-якої інформації щодо доходів Позивача.
Крім того, необґрунтованим є зазначена, бажана позивачем сума на витрати на спільну дитину має покриватися виключно за кошти відповідача, якщо батьки мають як рівні права, так і рівні обов?язки відносно дитини, зокрема, щодо його матеріального забезпечення.
У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489 цс 17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов?язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов?язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого».
Матеріали справи містять консультаційний висновок від 03.02.2021 року, враховуючи дату звернення до суду - 08.06.2022 року, позивач мала б забезпечити спільній дитині нагляд у кардіоревматолога один раз, консультацію ЛОРа та стоматолога мінімум двічі, але ж квитанцій на придбання вказаних у висновку ліків та на здійснення відповідних оглядів до матеріалів справи не надавалось.
Роздруківка з сайту щодо вартості препаратів не свідчить про їх придбання, а вказує лише діапазон можливих цін на певні лікарські засоби, та навіть не на конкретну вартість ліків.
У позовній заяві було вказано, що дитина знаходиться під наглядом кардіоревматолога та потрібно робити два рази в рік кардіографію серця, яка коштує 800 гривень (копія квитанції надається), при чому у додатках до позовної заяви у пункті 13 також вказана копія квитанції кардіографія, однак матеріали справи не містять такої квитанції та відповідного підтвердження суми таких витрат.
Крім того, у заочному рішенні Київським районним судом м.Одеси вказано, що «дитина відвідує заняття в ГО «Одеський міський клуб спортивного танцю «Леора» Згідно з ч. 3 та 5 ст. 1 Закону України «Про громадські об?єднання», громадська організація - це громадське об?єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи Громадське об?єднання зі статусом юридичної особи є непідириємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами необґрунтовано, що щомісячна вартість тренувань складає 750 гривень. 
Також Заочним рішенням закріплено, що «дитині рекомендовано відвідувати дитячий спортивний табір Connect Dance сатр в м. Коблево влітку раз на рік». Однак, матеріали справи не містять ні жодного висновку з такою рекомендацією, що свідчить про нагальну необхідність такого відвідування, ні доказів, що підтверджували заявлені у позовній заяві витрати на вказаний спортивний табір.
Також апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що вартість відвідування курсів з англійської мови не підтверджена розрахунковими документами.
Стосовно необхідності медичного страхування, слід вказати, що воно є добровільним, тому не може бути віднесено до витрат, викликаних особливими обставинами. В цілому, у позові було вказано, що «Позивачка сама несе всі витрати на розвиток та лікування дитини», однак матеріали справи не містять підтвердження жодних витрат на спільну дитину.
Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов?язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв?язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред?явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов?язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково
Наведений висновок викладений у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.04.2022 року у справі №761/27222/20. Так, «скасовуючи рішення суду першої інстанції року в частині задоволених позовних вимог та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, повно встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела наявності особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат. ... Ухвалюючи нове судове рішення про відмову у позові суд апеляційної інстанції також зазначав, що позивач не довела, що понесені нею витрати на дитину не покриваються за рахунок аліментів, які сплачує відповідач... Установивши, що витрати, які позивач віднесла до витрат, пов?язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, були понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, апеляційних суд обтрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. ...Понесения таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять». Розмір додаткових витрат на дитину повинен обгрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої сУдової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі М520/12681/17).
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.03.2021 року у справі № 521/16595/18 зазначено, що «суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат та передбачуваних витрат на майбутнє, оскільки позивач не довела, що додаткові витрати на дитину понесені нею особисто та не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, які позивачка понесе в майбутньому».
Відповідно до правової позиції викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.01.2020 у справі № 484/2230/17 «Встановивши, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення місцевого суду та відмову у задоволенні позову в цій частині. Апеляційний суд правильно зазначив, що саме по собі навчання дитини у шкільному навчальному закладі не може безумовно свідчити, що витрати, пов?язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами».
Таким чином, Київським районним судом м. Одеси при винесенні заочного рішення не було взято до уваги, що: - матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджувати зміну матеріального стану відповідача, а саме покращення такого матеріального стану та можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 23353 грн. шомісячно; - позивач не надала жодних доказів щодо її матеріального стану, проігнорувавши також її обов?язок забезпечувати спільну дитину; - матеріали справи не містять жодних доказів, щодо придбання необхідних речей, ліків тощо, а заявлена сума аліментів та додаткових витрат обґрунтована лише припущеннями позивача; - матеріали справи не містять обґрунтування необхідності саме наведених у позовній заяві витрат, а також обґрунтування того, що заявлені витрати не покриваються за рахунок аліментів, що вже сплачується відповідача. В суді апеляційної інстанції стороною позивача не заперечувалось факту наявності у відповідача на утриманні іншої дитини, судом першої інстанції це питання не зясовувалось та не було враховано. 
У зв?язку з викладеним Заочне рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням матеріальних норм.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу
Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Судова колегія за результатами розгляду апеляційної скарги вважає, що вона є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що відмова в задоволенні позову є головною вимогою а стягнення з відповідача витрат на правову допомогу похідною вимогою, що також не підлягає задоволенню, через скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Щодо клопотань про витребування інформації заявлених разом із відзивом. Враховуючи, що клопотання про витребування інформації надані стороною позивача у відзиві не відповідають вимозі ст.ст.116-117 ЦПК України, порушують стадійність розгляду зазначеного питання та хоча і заявлялись під час розгляду справи судом першої інстанції були відхилені судом і сторона позивача не оскаржувала зазначене рішення суду, є необґрунтованими належним чином , а за сталою практикою Верховного Суду суд апеляційної інстанції може приєднати докази на стадії апеляційного перегляду у виключних випадках, у зв`язку з чим судова колегія відмовляє в задоволенні заявлених клопотань, через порушення вимог вищевикладених положень ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги є слушними та обгрунтовані матеріалами справи відповідно до яких жодних підстав для зміни розміру аліментів стороною позивача суду не надано , вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину належним чином не обгрунтовані, а стягнення з відповідача витрат на правову допомогу є похідною вимогою.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2022 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 листопада 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко