ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 листопада 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/4271/23
Головуючий у першій інстанції – Маслюк Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1311/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Шитченко Н.В., 
суддів Висоцька Н.В., Онищенко О.І.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

                                У С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з дня звернення до суду та довічно.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 являється сином відповідача та особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, у зв`язку з чим отримує державну соціальну допомогу в розмірі 2 100 грн. Указує на те, що з 2002 року постійно звертається до лікаря-психіатра, проходить відповідне лікування і приймає ліки. Позивач, ураховуючи встановлений йому діагноз, може виконувати просту фізичну роботу, але працевлаштуватися не може. З травня 2023 року перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, проте роботу йому не пропонують. ОСОБА_1 проживає з матір`ю, яка не може в повній мірі забезпечувати його потреби. Відповідач являється особою працездатного віку, має можливість працювати, матеріально забезпечений, має на праві приватної власності нерухоме майно, тобто може надавати матеріальну допомогу на його утримання.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 травня 2023 року та довічно. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. Вирішено питання судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано стан його здоров`я, зокрема, наяність хронічних захворювань та потребу у постійному лікуванні, що підтверджується відповідними медичними висновками. 
Наголошує на тому, що судом не взято до уваги те, що позивач являється працездатним, оскільки йому встановлено III групу інвалідності із застереженням, що він може виконувати просту фізичну роботу. Тобто ОСОБА_1 не являється непрацездатним, що являється однією з обов`язкових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на непрацездатну повнолітню особу. Крім цього, позивач отримує щомісячну державну соціальну допомогу. 
Звертає увагу суду, що 24 травня 2023 року позивача знято з реєстрації у центрі зайнятості, як безробітного, через порушення ним законодавства про зайнятість та соціальне страхування щодо сприяння своєму працевлаштуванню, а саме: 24 травня 2023 року невідвідування безробітним без поважним причин центру зайнятості. Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не бажає бути працевлаштованим.
У наданому відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Могілевець О.С., вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду – без змін.
Доводи відзиву зводяться до того, що судом першої інстанції досліджено докази стосовно стану здоров`я відповідача. Наявність у ОСОБА_2 певних захворювань спричинило визнання його обмежено придатним до військової служби із можливістю її проходження у певних частинах, але не вплинуло на те, що він являється працездатною особою працездатного віку. Довідку про доходи відповідач суду не надав.
Указує на те, що відсутня потреба у беззастережному визнанні позивача непрацездатною особою з боку відповідача, оскільки повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні статті 198 СК України являються повнолітні син або донька, визнані у встановленому порядку особами з інвалідністю. Таке ж тлумачення вказаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014 (справа № 1-1/2014).
Стверджує, що позивач неодноразово намагався влаштуватися на роботу, проте через специфіку захворювання це фактично неможливо. 
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, урахувавши стан зоров`я сторін та їх матеріальне становище, а також те, що мати позивача також зобов`язана утримувати повнолітнього непрацездатного сина, дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 1/7 чатини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 30 травня 2023 року та довічно.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.
У справі встановлено, що ОСОБА_2 являється батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 04 червня 2021 року до 01 лютого 2023 року (а.с.15-19).
На виконання вказаного рішення 05 жовтня 2021 року видано виконавчий лист №750/6078/21 та відкрито виконавче провадження, в якому станом на 01 лютого 2023 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 29 715 грн (а.с. 20-21).
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №148540 від 24 січня 2023 року позивач являється особою з III групою інвалідністі з дитинства безстроково та може виконувати просту фізичну роботу (а.с.8). 
З 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу в розмірі 2 100 грн безстроково (а.с.9).
Як свідчить лист КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» від 11 травня 2023 року № 529, ОСОБА_1 звертається за медичною допомогою до лікаря-психіатра з 03 квітня 2002 року, йому встановлено діагноз «легка розумова відсталість внаслідок аномалії розвитку головного мозку з емоційно-вольовими розладами, судомний синдром в анамнезі» та призначалось амбулаторне лікування, останній раз в умовах денного стаціонару з 12 грудня 2022 року до 28 грудня 2022 року, рекомендовано: продовжити приймати ліки, спостереження ЧОПНЛ, корекція лікування, правильна організація режиму праці та відпочинку, уникати психоемоційного перенавантаження (а.с.11).  
З 16 травня 2023 року ОСОБА_1 перебував на обліку як безробітний, що підтверджується довідкою Чернігівського обласного центру зайнятості від 23 травня 2023 року № 622 (а.с. 14), але у зв`язку з порушенням законодавства про зайнятість та соціальне страхування 24 травня 2023 року його знято з обліку (а.с. 77). 
Розмір допомоги за період з 16 травня 2023 року до 24 травня 2023 року становив 225,81 грн (а.с.77). 
З листопада 2022 року до квітня 2023 року ОСОБА_1 отримав дохід у розмірі 12 600 грн у вигляді державної соціальної допомоги особам з інвалідністю 3 групи з дитинства (а.с.12).
ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7, 13). ОСОБА_2 проживає окремо в АДРЕСА_2 (а.с. 30, 31).
Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав у ОСОБА_1 відсутнє нерухоме майно (а.с.76).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок загальною площею 68,1 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0499 га, а також він є набувачем житлового будинку загальною площею 112,1 кв м за спадковим договором (а.с. 22-24).
Відповідно до копії довідки військово-лікарської комісії військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 30 січня 2023 року № 1796 ОСОБА_2 являється обмежено придатним до військової служби, такі військовослужбовці придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах (а.с. 53).
Відповідач перебував на стаціонарному лікуванні в клініці пульмонології з 27 січня 2023 року до 02 лютого 2023 року, йому рекомендовано прийняття лікарських препаратів та звільнення від виконання службових обов`язків на 6 днів, що підтверджується копією виписного епікризу (а.с. 51).
Іншою копією виписного епікризу № 4598/142 підтверджується, що відповідач з 28 березня 2023 року до 31 березня 2023 року перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні, 20 березня 2023 року йому проведено операцію, виписався з проктологічного відділення у задовільному стані (а.с. 52).
З копії пенсійного посвідчення та виписного епікризу ОСОБА_3 , матері відповідача, вбачається що остання являється пенсіонером за віком, перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділення з 21 грудня 2022 року до 04 січня 2023 року, рекомендовано приймати ліки, уникати переохолоджень та фізичних перевантажень, нагляд сімейного лікаря (а.с. 55). 
Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Тобто, батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу.
Батьки не будуть зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.
Згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько/матір можливість надання такого утримання.
Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 травня 2023 року та довічно.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю III групи безстроково, може виконувати просту фізичну працю, потребує підтримуючого лікування з прийняттям лікарських препаратів, отримує державну соціальну допомогу в розмірі 2 100 грн щомісячно, що свідчить про наявність потреби в матеріальній допомозі.
Відповідач ОСОБА_2 являється особою працездатного віку, хоча і є обмежено придатним до військової служби, проте може її проходити у певних частинах, доказів перебування на його утриманні інших осіб ним не надано. 
При цьому відповідачем не надано доказів про розмір отриманих доходів за останні шість місяців, про склад сім`ї, як це пропонував суд першої інстанції в ухвалі від 13 червня 2023 року про відкриття провадження у справі (а.с.32), а, отже, не доведено, що розмір його доходів являється недостатнім для утримання непрацездатного сина.
Аргументи відповідача про неврахування судом стану його здоров`я, зокрема, наявність у ОСОБА_2 ряду хронічних захворювань та необхідність у постійному лікуванні не знайшли свого підтвердження. Як свідчать виписки-епікриз № 01413, № 4598/142 ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні та обстеженні у період з 27 січня 2023 року до 02 лютого 2023 року та з 28 березня 2023 року до 31 березня 2023 року, виписаний у задовільному стані (а.с. 51, 52). Надані відповідачем докази не підтверджують необхідність здійснення лікування на постійній основі, а лище засвідчують факт перебування на стаціонарному лікуванні. 
Додані до апеляційної скарги докази перебування відповідача на стаціонарному лікуванні з 15 по 24 серпня 2023 року (а.с. 118-119) колегією суддів не враховуються при вирішенні спору, оскількі вказані обставини виникли після ухвалення рішення суду першої інстанції. 
Посилання ОСОБА_2 на те, що матеріали справи не містять даних про те, що повнолітній ОСОБА_1 являється непрацездатним і не може працювати, спростовуються матеріалами справи, зокрема посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 9) про інвалідність з дитинства III групи, довідкою МСЕК № 148540 від 24 січня 2023 року (а.с. 8).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Згідно із п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ від 03 грудня 2009 року № 1317, підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. 
Повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014).
Отже, встановлення ОСОБА_1 III групи інвалідності свідчить про те, що він являється непрацездатною особою і додаткових доказів не потребує.
Саме по собі те, що позивача знято з реєстрації у центрі зайнятості, як безробітного, через порушення законодавства про зайнятість та соціальне страхування щодо сприяння своєму працевлаштуванню, не свідчить про небажання позивача працювати і не являється підставою для звільнення від обов`язку, передбаченого ст. 198 СК України. 
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, оцінивши наявні у справі докази, стан зоров`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх матеріальне становище, рівність обов`язку батьків щодо утримання повнолітнього непрацездатного сина, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі 1/7 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 30 травня 2023 року та довічно.
Належних доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатного сина в установленому судом розмірі відповідачем не надано.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з установленими судом обставинами справи, але цих обставин не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2023 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча:                                                                    Н.В. Шитченко

Судді:                                                                             Н.В. Висоцька

                                                                                        О.І. Онищенко