ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 705/1428/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача:                                                                                                                           Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                    Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року у справі за адміністративним         позовом        ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області про визнання протиправною і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Черкаській області у якому просить визнати протиправною і скасувати постанову ЕАС №6617869 від 02.03.2023, винесену поліцейським Управління патрульної поліції в Черкаській області Черчиком В.В., про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити справу про адміністративні правопорушення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1  ст. 247 КУпАП.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону. Працівником поліції при розгляді справи невірно оцінені дані обставини, не з`ясовано достовірно чи було вчинено ним адміністративне правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягав він у зв`язку з цим адміністративній відповідальності.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.  
У межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені позивачем доводи не є належним обґрунтуванням адміністративного позову щодо порушення поліцейським норм матеріального права та не спростовують наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Твердження позивача щодо неналежного розміщення знаку не відповідає дійсності та спростовується доданим до відзиву відеозаписом, з якого вбачається, що дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений» встановлений безпосередньо перед перехрестям. Крім того, суд першої інстанції виснував, що позивачем подано позовну заяву до неналежного відповідача (Управління патрульної поліції в Черкаській області) в той час як належним слід визначити  Департамент патрульної поліції.  
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. Зокрема, апелянт вказує, що постановою від 17.19.2020 у справі №742/2298/17 Верховний суд висловився щодо можливості заміни відповідача на належного за ініціативою суду.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від     16 жовтня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого наполягає на правомірності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.  
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, 02.03.2023 молодшим лейтенантом поліції поліцейським УПП в Черкаській області Черчиком В.В. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6617869 від 02.03.2023, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, згідно з якою позивач порушив п. 8.4 (б) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно з оскаржуваною постановою 02.03.2023 о 09:49:41 а/д М05 Київ-Одеса 210 км водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» та здійснив проїзд без зупинки, чим порушив п. 8.4.б ПДР - порушення вимог знаків пріоритету, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Позивач вважає оскаржувану постанову відповідача такою, що не відповідає вимогам закону, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5  ст.14 Закону України «Про дорожній рух»  учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до  Закону України «Про дорожній рух»  встановлюють  Правила дорожнього руху  затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306  (далі  ПДР).
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху  зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 1.9 ПДР  України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до  п. 8.1 ПДР  регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Пунктом 8.4 в  ПДР  заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі. Пунктом 33.2.2  ПДР  передбачено заборонний знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено". Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 Розмітка 1.12 (стоп-лінія) (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 "Напрямок головної дороги" - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої  статті 35 Закону України «Про Національну поліцію»  поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення водієм  Правил дорожнього руху  та якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Відповідно до  статті 9 КУпАП  адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі  статтею 280 КУпАП  орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до  статті 251 КУпАП  доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні  статті 251 КУпАП  є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
Судом апеляційної інстанції оглянуто наданий відповідачем на диску відеозапис адміністративного правопорушення, доданий до відзиву на позов (а.с.40)
З дослідженого диску встановлено, що знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений» встановлений безпосередньо перед перехрестям при виїзді з другорядної дороги на основну, зупинка перед знаком надає можливість переконатись у наявності або ж відсутності інших транспортних засобів, які необхідно пропустити.
Колегія суддів зазначає, що фактичні обставини свідчать про те, що водій не здійснив зупинки у місці розташування знаку, не виконав вимогу щодо обов`язкової зупинки. Відеозаписом підтверджено, що позивачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення пояснень щодо неможливості здійснити зупинку перед знаком 2.2. «Проїзд без зупинки заборонений», заперечень або ж зауважень не надавав.
Відповідно до вимог  ст. 76 КАС України  достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частини першої  статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В силу ч. 2  ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу на спростування обставин законності дій відповідача під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6617869 від 02.03.2023.  
Враховуючи, що дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» відноситься до знаків пріоритету та встановлює черговість проїзду перехресть, тому позивач, керуючи транспортним засобом, зобов`язаний був виконати вимогу вищевказаного дорожнього знаку.
Твердження позивача, щодо неможливості зупинки його транспортного засобу безпосередньо перед знаком 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено", оскільки він був би позбавлений можливості переконатись у наявності чи відсутності інших транспортних засобів на дорозі, що перетинається, є власним суб`єктивним трактуванням вимог ПДР  України, позаяк зі змісту статті чітко вбачається вимога щодо зупинки транспортного засобу перед знаком.
  За таких умов, на підставі системного аналізу норм законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується в висновками суду першої інстанції про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
В частині доводів апеляційної скарги щодо процесуального обов`язку суду здійснити заміну відповідача на належного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з вимогами статті 48 КАС України   - якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Зі змісту вказаної статті, колегія суддів висновує, що суд наділений процесуальним правом, але не обов`язком здійснювати заміну відповідача на належного.  
Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що Департамент патрульної поліції через уповноваженого представника Лебідь А.І. скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на позов та надання доказів по справі, що свідчить про його фактичну участь у розгляді адміністративної справи, хоч і без процесуального визначення. З матеріалів справи слідує, що даний відзив від 18.04.2023 долучено судом першої інстанції та враховано при розгляді справи.
Таким чином, певні процесуальні недоліки суду першої інстанції при розгляді даної справи загалом не впливають на правомірність висновку суду про законність винесення відповідачем постанови ЕАС № 6617869 від 02.03.2023 та наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1  ст. 122 КУпАП.  
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.     
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року   у справі № 705/1428/23 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                       Т.Р. Вівдиченко

                                                                                          І.О. Грибан