КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 357/11041/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/15690/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
29 листопада 2023 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Марценюк Лесі Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року про забезпечення позову у складі судді Бебешко М.М., 
у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000» про скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки,-
   
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2023 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Агротрейд-2000» про скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки.
 
Одночасно з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову у якій позивач просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом: 
 
1) накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3220489500:01:025:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 785291932204);
 
2) заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:01:025:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 785291932204); 
 
3) заборони ТОВ «Агротрейд-2000» користуватись земельною ділянкою з кадастровим номером 3220489500:01:025:0002; 
4) заборони ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000» вчиняти будь-які дії, які перешкоджатимуть ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» до закінчення строку дії договору оренди землі №122 від 19 жовтня 2015 року.
 
Заява обґрунтована тим, що 19 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» було укладено договір оренди землі №122, за яким відповідач передала в оренду строком на 7 років земельну ділянку площею 1,4632 га з кадастровим номером 3220489500:01:025:0002, розташовану в межах Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 
 
В грудні 2022 року ОСОБА_2 до закінчення строку дії договору оренд землі передала цю земельну ділянку в оренду іншому орендарю, тим самим порушивши право оренди позивача як її законного орендаря і його переважне право на поновлення договору оренди землі на новий строк. Поведінка відповідачів свідчить про те, що до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом, що подається разом з цією позовною заявою, ними можуть бути вчинені дії, спрямовані на подальше ускладнення поновлення порушеного права оренди ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» і унеможливлення виконання рішення суду в цій справі. Крім того з березня 2023 року ТОВ «Агротрейд-2000» систематично вчиняє дії, спрямовані на створення ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» перешкод у користуванні земельною ділянкою та її отримання у фактичне користування.
 
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року заяву ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3220489500:01:025:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 785291932204); заборонено Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:01:025:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 785291932204). У задоволенні інших вимог заяви - відмовлено.
 
В апеляційній скарзі адвокат Марценюк Л.А. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року. Стягнути судові витрати з позивача.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що вжиті заходи є неспівімірними з предметом позову судом першої інстанції взагалі не досліджено зв`язку між позовними вимогами на необхідністю вживання заходів забезпечення, не вказано якими доказами позивач обґрунтував неможливість виконання рішення у разі задоволення позову.
 
Вказує, що посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Позивачем взагалі не наведено обставини та не надано доказів, що заходи забезпечення позову необхідні бо існують загрози щодо ускладнення виконання рішення у разі задоволення позову. Позивач лише вказав власні припущення, що сторони можуть припинити дію договору оренди, однак, такі дії навіть якщо і матимуть місце, вони жодним чином не вплинуть на предмет позову, а тим більше жодним чином не ускладнять виконання рішення.
 
Зазначено, що суд першої інстанції помилково, в норм процесуального права, дійшов висновку про необхідність накладення арешту на майно відповідача 1. Арешт майна застосовується коли позовними вимогами є майнові вимоги, у той час предметом позову є три немайнові вимоги. Жодна із позовних вимог не передбачає стягнення грошових коштів, майна, позов взагалі не містить майнових вимог.
 
Також звертає увагу, на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок вжиття цих заходів.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Тетеря С.І. в інтересах ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» просить ухвалу суду про відмову в забезпеченні позову залишити без змін оскільки вона є законною, а апеляційну скаргу без задоволення, скільки наведені в ній доводи є безпідставними та немотивованими.
 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).
 
За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).
 
Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову.
 
Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.
 
Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.
 
Такі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 березня 2023 року у справі № 907/269/22, від 04 квітня 2023 року у справі № 907/268/22, від 04 квітня 2023 року у справі № 915/577/22.
 
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 зазначено, що коли позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
 
Колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги про скасування державної реєстрації припинення права оренди земельної ділянки, визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки полягають у констатації цього факту, і таке судове рішення не підлягає примусовому виконанню у подальшому. Крім того, скасування рішення про державну реєстрацію прав має наслідком припинення відповідних прав та повернення у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, тому таке судове рішення не призведе до набуття позивачем права власності на нерухоме майно. За вказаних обставин, вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку не ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду по цій справі.
 
Під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору (такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 14.02.2020 у справі № 916/2278/19, від 26.11.2020 у справі № 911/949/20, від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20, від 20.09.2022 у справі № 916/307/22, від 03.03.2023 у справі № 907/269/22, від 04.04.2023 у справі № 907/268/22, від 04.04.2023 у справі № 915/577/22).
 
Проте, суд першої інстанції задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належним чином не мотивував таке судове рішення, й не врахував, що такий захід забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно не узгоджується з предметом та підставами позову; позовні вимоги у цій справі не стосуються безпосередньо повернення чи витребування майна на користь позивача, тобто не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на відповідне майно; накладення арешту на нерухоме майно не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру.
 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала про накладення арешту на нерухоме майно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову в цій частині.
 
Між тим, колегія суддів погоджується з ухвалою суду щодо заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:01:025:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 785291932204).
 
Так, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії з приводу переходу права оренди до інших осіб, може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову та утруднити ефективний спосіб захисту прав позивача.
При цьому колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, оскільки власник спірної земельної ділянки та новий орендар до ухвалення відповідного рішення по суті заявлених вимог матимуть можливість розпорядження такою земельною ділянкою на власний розсуд, у тому числі, здійснити її розподіл на декілька земельних ділянок, яким будуть присвоєні нові кадастрові номера.
 
Скасування державної реєстрації та кадастрового номеру спірної ділянки у результаті її поділу призведе до неможливості виконання судового рішення, внаслідок чого ефективне відновлення порушених прав позивача у випадку задоволення його вимог буде неможливим.
 
Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.
 
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
 
При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.
 
Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.
 
Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.
 
Враховуючи викладене, а також інтереси та не порушення прав усіх учасників справи, кожний з яких має сподівання на законне і справедливе вирішення виниклих спірних правовідносин об`єктивним та безстороннім судом, колегія суддів дійшла до висновку, що в даному випадку належним та ефективним видом забезпечення позову буде заборона усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки, а накладення арешту на вказану земельну ділянку є неспівмірним видом забезпечення із заявленими позовними вимогами.
 
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За таких обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції щодо задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, не відповідає матеріалам справи та вимогам статей 260, 263 ЦПК України,  постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм процесуального права, що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для її скасування з ухваленням  в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладенні арешту на  спірну земельну ділянку.
 
При цьому вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:01:025:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 785291932204) є обґрунтовані та підставно задоволені судом.
 
Заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії  щодо спірного нерухомого майна, які просить вжити позивач, є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушать прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.
 
Інтереси та права відповідачів таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідачі і надалі зможуть реалізувати свої права стосовно майна, яке на цей момент є спірним.
 
Стороною позивача належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям), усім державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, у тому числі нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям, вчиняти будь-які реєстраційні дії, приймати будь-які рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:01:025:0002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 785291932204)  може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на його користь.
 
Доводи апеляційної скарги в задоволеній частині заяви  про забезпечення позову, яка ґрунтується на положеннях процесуального права, викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції не спростовують й підстав для її скасування не дають.
 
Ужиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії захистить права позивача у випадку задоволення його позовних вимог.
 
 Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Марценюк Лесі Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року в частині задоволення заяви товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером 3220489500:01:025:0002, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 785291932204 - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви. 
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 12 грудня 2023 року.
 
Суддя-доповідач:              

Судді: