ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8485/23 Справа № 183/3044/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Максюти Ж.І., 
суддів: Барильської А.П., Городничої В.С.
за участю секретаря — Ніколиної А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання неправомірним та недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (назва якої змінена на Першу новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області), у якому просить: «визнати неправомірним та недійсним свідоцтво про право на спадщину серія та номер: 1-1169, видане 07 червня 2017 року, видавник Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області. Скасувати рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35586003 від 08.06.2017 року 16:55:51, ОСОБА_3 , Новомосковська державна нотаріальна контора, Новомосковський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область.» та вирішити питання судових витрат.
В обгрунтування позову позивач посилається на те, що оспорюване ним свідоцтво про право на спадщину видано державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Носенком А. Г. з порушенням закону. І в результаті шахрайських дій його старшого брата ОСОБА_2 і державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Носенка А. Г. батьківський будинок, який він мав право частково отримати у спадок, перейшов у повну одноособову власність ОСОБА_2 . У зв`язку з чим він звернувся з цим позовом до суду.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Першої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання неправомірним та недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень – відмовлено. 
Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд, скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обгрунтована наступним.
Розгляд справи судом першої інстанції було проведено лише у межах «належний/неналежний відповідач», відсутності дослідження обставин, які мають суттєве значення для справи, на підставі чого позивачу було відмовлено у задоволені його позову. 
17.10.2023 року до Дніпровського апеляційного суду від третьої особи  ОСОБА_2  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року залишити без змін. 
Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що суд першої інстанції правильно визначився, що позов подано до неналежного відповідача - Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (на момент звернення з позовом до суду Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області), яка не є зобов`язаною особою за вимогою позивача і що за цим позовом  ОСОБА_2  повинен бути належним відповідачем, оскільки став власником спадкового будинку, після смерті їх батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду — без змін, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 07 червня 2017 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Носенком А. Г. третій особі ОСОБА_2 на підставі ст. 1261 ЦК України видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстровано в реєстрі за № 1-1169. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений будинок зареєстровано за третьою особою ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Звертаючись до суду за захистом своїх прав позивач пред`явив позов до Першої новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (на момент звернення з позовом до суду – Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області).
Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. І після роз`яснення судом у підготовчому засіданні 01 грудня 2021 року наслідків пред`явлення позову до неналежної особи, можливості заміни відповідача чи залучення співвідповідача лише за клопотанням позивача, вважав, що у позові ним зазначений належний відповідач у справі. У підготовчому засіданні 06 червня 2023 року позивач вважав можливим закрити підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду по суті.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідачами у такій категорії справ є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем прийняття спадщини.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у цій справі належним відповідачем є ОСОБА_2 , тому оскільки позов заявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, і клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача позивачем не заявлено, в задоволенні позову слід відмовити.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції. 
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». 
Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною.Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.
Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.
Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19) та від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19).
Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскарженого судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                                         Ж.І. Максюта

Судді: А.П. Барильська

В.С. Городнича