06.11.23
22-ц/812/970/23

Єдиний унікальний номер судової справи 483/149/23 Головуюча у 1-й інстанції Рак Л.М.
Провадження № 22ц/812/970/23 Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

06 листопада 2023 року                         м. Миколаїв                справа № 483/149/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Самчишиної Н.В.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т. В.,
із секретарем судового засідання - Стрілець К.О.,
без участі учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Афенді Віктором Петровичем, на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2023 року, ухваленого у складі головуючого судді Рак Л.М. в місті Очакові, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
В обґрунтування позову зазначало, що 28 вересня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 8674967562, за умовами якого позичальниця отримала кредит на суму 33 831 грн 70 коп. на строк 60 місяців зі сплатою річних процентів в розмірі 0,1% від суми боргу за договором та щомісячних процентів в розмірі 1,50 % від суми кредиту.
29 грудня 2021 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір відступлення прав вимоги № 202111229, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги за укладеним зі ОСОБА_1 кредитним договором.
У зв`язку з невиконанням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 40242 грн 64 коп., що складається з: 33 831, 70 грн заборгованості за основною сумою боргу, 2,80 грн заборгованості за річними відсотками, 6 408 грн 14 коп. заборгованості за щомісячними відсотками.
За таких обставин позивач просив достроково стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 8674967562 від 28 вересня 2020 року у розмірі 40 242 грн 64 коп.
Крім того, позивач також зазначав, що 12 лютого 2020 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту № 237870, за умовами якого позичальниця отримала кредит на суму 8 000 грн на строк до 12 серпня 2021 року зі сплатою за перший день користування кредитом 25% (9125% річних), а за усі наступні дні користування кредитом з другого дня й до кінця строку надання кредиту 85%.
13 квітня 2021 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу №13042021.
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 10 364, 29 грн, що складається з: 5 942,68 грн заборгованості за основною сумою боргу, 4 338, 61 грн заборгованості за відсотками, 83 грн заборгованості за пенею. 
Посилаючись на викладене, а також, на те, що ТОВ «ФК «ЄАПВ» набуло право грошової вимоги до відповідачки, позивач просив стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 237870 від 12 лютого 2020 року у розмірі 10 364 грн 29 коп.
У відзиві на позовну заяву представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Афенді В.П., не оспорюючи факт укладення ОСОБА_1 кредитного договору №8674967562, визнав заборгованість лише за частиною тіла кредиту у сумі 25 255, 15 грн, а за кредитним договором №237870 не визнав заборгованості через відсутність доказу отримання позичальницею кредитної суми за кредитним договором.
Щодо вимог товариства про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитами за кредитними договорами та пені за кредитним договором №237870, зазначав, що після закінчення строку кредитування чи у разі реалізації вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів та пені за кредитним договором, тому на думку відповідача, нарахування вказаних сум є нікчемним. 
У відповіді на відзив позивач вважав доводи відповідача необґрунтованими, а сам відзив таким, що не підлягає задоволенню.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2023 року позов ТОВ «ФК«ЄАПБ» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» в рахунок заборгованості за договором споживчого кредиту № 237870 від 12 лютого 2020 року – 10 364 грн 29 коп., з яких: 5 942 грн 68 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 4338 грн 61 коп. – сума заборгованості за відсотками, 83 грн – сума заборгованості за пенею та кредитним договором № 8674967562 від 28 вересня 2020 року – 40242 грн 64 коп., з яких 33831 грн 70 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 грн 80 коп. – сума заборгованості за річними відсотками, 6408 грн 14 коп. – сума заборгованості за щомісячними відсотками, а всього – 50 606 гривень 93 копійки, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 гривні. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів належними та допустимими доказами наявність у нього права грошової вимоги до відповідачки в обсязі заявлених вимог, а остання свого обов`язку доказування не виконала та не надала до суду доказів, які б спростували твердження позивача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка подана через її представника – адвоката Афенді В.П., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення.
Скаргу обґрунтувала ідентичними доводами з доводами викладеними у відзиві на позовну заяву.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав її такою, що не підлягає задоволенню, а її доводи не обґрунтованими переважно з аргументів викладених раніше. Крім того, просив судове засідання провести без участі представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» .
До судового засідання учасники справи не з`явилися, незважаючи на їх належне повідомлення, внаслідок чого слухання справи відбулося за їх відсутністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Відповідно до статті стаття 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. 
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 28 вересня 2020 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 8674967562, за умовами якого позичальниця отримала кредит на будь-які законні цілі на суму 33831 грн 70 коп. на строк 60 місяців зі сплатою річних процентів в розмірі 0,1% від суми боргу за договором та щомісячних процентів в розмірі 1,50 % від суми кредиту (а.с.7-8). 
Підписавши вказаний кредитний договір ОСОБА_1 доручила кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту наступні суми грошових коштів:
- 25 255 грн 15 коп. – ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» в рахунок погашення поточної заборгованості за її діючим кредитним договором № 3684409545 від 27 грудня 2019 року;
- 7576 грн 55 коп. – ПАТ «Страхова компанія «ТАС», як оплату страхового платежу за договором страхування № 8674967562-С від 28 вересня 2020 року;
- 800 грн – ПАТ «Страхова компанія «ТАС», як оплату страхового платежу за договором страхування № 8674967562-ЛО від 28 вересня 2020 року;
- 200 грн - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», як оплату за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU8674967562 від 28 вересня 2020 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості за вказаним вище договором № 8674967562 на дату 29 грудня 2021 року становить 40 242 грн 64 коп., з яких: 33831 грн 70 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 2 грн 80 коп. – сума заборгованості за річними відсотками, 6408 грн 14 коп. – сума заборгованості за щомісячними відсотками (а.с. 14).
29 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення прав вимоги № 20211229 за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (а.с. 15-16).
З витягу з Реєстру боржників до вказаного вище договору відступлення прав вимоги вбачається, що до реєстру боржників включено заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 8674967562 від 28 вересня 2020 року в сумі 40 242 грн 64 коп., яка складається з суми основного боргу в розмірі 33 831 грн 70 коп., заборгованості за річними відсотками в розмірі 2 грн. 80 коп. та заборгованості за щомісячними відсотками в розмірі 6 408 грн 14 коп. (а.с. 17).
Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 8674967562 від 28 вересня 2020 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для стягнення з позичальника ОСОБА_1 кредитної заборгованості, яка утворилася внаслідок невиконання нею взятих на себе зобов`язань.
При цьому, суд правильно виходив з того, що за кредитним договором від 28 вересня 2020 року, строк кредитування якого визначено сторонами 60 місяців, нарахування відсотків було розраховано позивачем станом на 29 грудня 2021 року, тобто до закінчення строку кредитування. До того ж, згідно розрахунку до вказаної дати, доказів реалізації вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту матеріали справи не містять. 
За такого доводи відповідача про те, що кредитор втратив право на нарахування процентів за кредитним договором, є недоведеними.
Аргументи заявника про те, що розмір заборгованості за тілом кредиту складає лише 25 255, 15 грн, враховуючи лише розмір кредитної суми, не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено вище за умовами кредитного договору за рахунок отриманого кредиту у розмірі 33 831 грн 70 коп. суми кредитних коштів були перераховані за дорученням ОСОБА_1 за вказаними нею реквізитами.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2020 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 уклали договір споживчого кредиту № 237870, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало відповідачці кредит у розмірі 8 000 грн строком на 547 днів до 12 серпня 2021 року зі сплатою за перший день користування кредитом 25% (9125% річних), а за усі наступні дні користування кредитом з другого дня й до кінця строку надання кредиту 85%. Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок позичальника не пізніше наступного робочого дня з дати підписання цього договору. 
Загальна вартість кредиту складає 17 893, 75 грн та включає в себе: суму кредиту в розмірі 8 000 грн; відсотки за перший день користування кредитом в розмірі 2000 грн, що мають бути сплачені позичальником на підставі п. 3.5 Договору; поточні відсотки за користування кредитом 7 893 грн 75 коп. (п.1.8 договору споживчого кредиту). 
Пунктом 3.5 договору передбачено, що сплата відсотків за перший день користування кредитом, що нараховані за період, зазначений в п. 1.6 цього договору здійснюється позичальником в день отримання кредиту. Для сплати цих відсотків кредитор надає позичальнику кредит з метою оплати відсотків за перший день користування кредитом. Позичальник доручає кредитору утримувати суму зазначених відсотків з суми кредиту.
У 4.3 договору передбачено, що у випадку повного або часткового прострочення терміну виконання зобов`язань за договором, позичальник         зобов`язаний сплатити кредитодавцю штраф в розмірі 83 грн від суми кредиту за кожен день існування прострочення.
У якості доказу виконання умов договору споживчого кредиту ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», позивачем надано копію платіжного доручення № 2057 від 12 лютого 2020 року, яким встановлено факт перерахування кредитних коштів у розмірі 8 000 грн на рахунок отримувача за кредитним договором № 237870 від 12 лютого 2020 року (а.с.142). 
Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитом ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» станом на 13 квітня 2021 року, що надана позивачем суду апеляційної інстанції, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно оформила кредит на загальну суму 8 000 грн та вносила платежі на погашення заборгованості, зокрема: 
-13 березня 2020 року у сумі 1 100 грн, з яких було перераховано на погашення тіла кредиту 327 грн 50 коп., а 689 грн 50 коп. – відсотків за користування кредитом та 83 грн штрафу, пені; 
-15 квітня 2020 року у сумі 1005 грн, з яких було перераховано на погашення тіла кредиту 304 грн 63 коп., а 700 грн 37 коп. – відсотків за користування кредитом; 
-10 серпня 2020 року у сумі 4 000 грн, з яких було перераховано на погашення тіла кредиту 1 502 грн 61 коп., а 2 497 грн 39 коп. – відсотків за користування кредитом
-26 березня 2021 року у сумі 1010 грн, з яких було перераховано на погашення тіла кредиту 434 грн 75 коп., а 575 грн 25 коп. – відсотків за користування кредитом. 
Всього надійшло 7 115 грн, за рахунок яких погашено проценти 4 462 грн 51 коп. та частину кредиту – 2 569, 49 грн.
Відповідачкою не спростовано отримання нею кредитних коштів за вказаним кредитним договором, користування кредитом, погашення кредиту. За недоведеності іншого, доводи в апеляційній скарзі щодо недоведеності позивачем отримання відповідачкою кредитних коштів колегія суддів відхиляє.
Пунктом 2.2.2. вказаного договору передбачено, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» має право у будь який момент відступити свої права за цим договором третій стороні відповідно до вимог цивільного законодавства (а.с. 21-23).
13 квітня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклало з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» договір факторингу № 13042021, внаслідок чого позивач набув права кредитора у договорах, зазначених у Реєстрах боржників (а.с. 27-29).
З витягу з Реєстру боржників до вказаного вище договору факторингу вбачається, що до реєстру боржників включено заборгованість ОСОБА_1 за договором споживчого кредиту № 237870 від 12 лютого 2020 року в сумі 10 364 грн 29 коп., яка складається з суми основного боргу в розмірі 5 942 грн 68 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 4338 грн 61 коп. та пені в розмірі 83 грн (а.с. 31).
З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 237870 від 12 лютого 2020 року суд встановив, що за період з 13 квітня 2021 року по 31 грудня 2022 року заборгованість складає 10364, 29 грн, з яких: 5942,68 грн заборгованості за основною сумою боргу, 4338, 61 грн заборгованості за відсотками, 83 грн заборгованості за пенею.
При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до розрахунку заборгованості нарахування процентів та пені після 12 серпня 2021 року (закінчення строку кредитування) позивачем не проводилось. Тому посилання в апеляційній скарзі на нарахування процентів та неустойки за кредитним договором після закінчення строку кредитування, колегія суддів відхиляє.
Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 237870 від 12 лютого 2020 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» доведено, тому наявні правові підстави для стягнення з позичальника ОСОБА_1 кредитної заборгованості, яка утворилася внаслідок невиконання нею взятих на себе зобов`язань.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розрахунком заборгованості позивача за вказаним кредитним договором.
Так, як встановлено зі змісту розрахунку заборгованості за кредитом ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» станом на 13 квітня 2021 року (дата укладення договору факторингу №1304202), що надана позивачем суду апеляційної інстанції, заборгованість згідно кредитного договору №237870 від 12 лютого 2020 року складає 11 364 грн 29 коп., а саме: за кредитом 7 430 грн 51 коп., по відсотках 2 850 грн 78 коп., по штрафам/пені 83 грн. При цьому штраф, пеня (за прострочку платежів) нарахований з 13 травня по 12 червня 2020 року. Заборгованість по відсоткам станом на 12 серпня 2021 року становить 3 431 грн 24 коп.
За такого, враховуючи вказаний розрахунок заборгованості та межі позовних вимог, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 237870 від 12 лютого 2020 року підлягає стягненню 5 942 грн 68 коп. – сума заборгованості за кредитом та 3 431 грн 24 коп. – сума заборгованості за відсотками, а всього 9 373 грн 92 коп.
Щодо нарахованого неустойки (штрафу, пені), то колегія суддів виходить з наступного.
Апеляційний суд зазначає, що Законом України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» скасовано цивільну відповідальність (щодо сплати неустойки, штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) на період дії карантину або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину, тобто передбачено правило зворотної дії в часі положень цього Закону до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, щодо ненарахування штрафних санкцій під час дії карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, із 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 01 серпня 2020 року до 31 грудня 2020 року на території України карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 19 грудня 2020 року до 01 жовтня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
З огляду на приписи пункту 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, наведені постанови Кабінету Міністрів України, якими з 12 березня 2020 року установлено на всій території України карантин, що діяв протягом періоду, за який нараховувався штраф (13 травня 2020 року – 12 червня 2020 року), апеляційний суд вказує, що суд першої інстанції помилково не застосував вказані норми права та дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 суми неустойки в розмірі 83 грн, що є безпідставним та таким, що суперечить нормам матеріального права. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах від 16 грудня 2021 року у справі №922/4076/20 та 25 жовтня 2022 року у справі № 916/183/22. Наведене свідчить про необхідність відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договором кредиту.
Оскільки суд першої інстанції повністю задовольнив позов, визначивши загальну суму, яка підлягає стягненню з відповідача, то з огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України в частині задоволених позовних вимог ТОВ «ФК«ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №237870 від 12 лютого 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
Рішення суду в частині визначеної загальної суми заборгованості за кредитними договорами, а також витрат по сплаті судового збору підлягає зміні.
В силу частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2 684 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 631 грн 39 коп., що відповідає 98,04 % задоволених вимог. 
Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено 4 026 грн, тому з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 78 грн 91 коп., що відповідає 1,96 % задоволених вимог. 
Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Афенді Віктором Петровичем, задовольнити частково.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2023 року в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №237870 від 12 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: м.Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30) в рахунок заборгованості за договором споживчого кредиту № 237870 від 12 лютого 2020 року 9 373 грн 92 коп., з яких: 5 942 грн 68 коп. заборгованості за основною сумою боргу та 3 431 грн 24 коп. заборгованості за відсотками.
Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за кредитним договором №237870 від 12 лютого 2020 року.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2023 року в частині визначеної загальної суми заборгованості за кредитними договорами, а також витрат по сплаті судового збору змінити, зменшивши суми стягнення з 50606 гривень 93 копійки до 49 616 гривень 56 копійок та з 2 684 гривні до 2 631 гривні 39 копійок відповідно.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 78 гривень 91 копійок за подання та розгляд апеляційної скарги. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Н.В. Самчишина

Судді:                                                                В.В. Коломієць

Т. В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 06 листопада 2023 року