У х в а л а
28 листопада 2023 року
м. Київ
Справа № 626/68/21
Провадження № 14-168зц23
Велика Палата Верховного Суду у складі
судді-доповідача Гудими Д. А.
суддів Банаська О. О., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Кишакевича Л. Ю., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.
ознайомилась із касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - скаржники) від 17 листопада 2023 року про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 жовтня 2023 року
у справі за позовом скаржників до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» (далі - відповідач) про повернення земельних ділянок у зв`язку із закінченням строку дії договорів оренди землі та
в с т а н о в и л а:
у січні 2021 року скаржники звернулися до суду з позовом. Просили:
-                  повернути ОСОБА_1 земельну ділянку згідно з пунктом 4.2 договору оренди землі від 10 серпня 2004 року № 80, укладеного ОСОБА_1 із відповідачем і зареєстрованого у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 10 серпня 2004 року за № 69;
-                  повернути ОСОБА_2 земельну ділянку згідно з пунктом 4.2 договору оренди землі від 10 серпня 2004 року № 72, укладеного ОСОБА_2 із відповідачем і зареєстрованого у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 10 серпня 2004 року за № 70.
29 вересня 2021 року Красноградський районний суд Харківської області ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.
18 січня 2023 року Полтавський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про задоволення позову.
4 жовтня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову, згідно з якою скасував постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишив у силі.
17 листопада 2023 року скаржники подали до Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу (вх. № 282/0/255-23 від 20 листопада 2023 року). Просили:
-                  витребувати з Красноградського відділу поліції постанову слідчого від 16 травня 2017 року про закриття кримінального провадження № 12014220350000500, у якій слідчий «встановив факт підробки документів згідно почеркознавчої експертизи інституту ім. Бокаріуса по справі ОСОБА_3 »;
-                  скасувати постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 жовтня 2023 року;
-                  ухвалити нове рішення про задоволення позову, не передаючи справу на новий розгляд.
23 листопада 2023 року скаржники подали до Великої Палати Верховного Суду доповнення до касаційної скарги (вх. № 293/0/255-23 від 27 листопада 2023 року). Просили:
-                  приєднати до касаційної скарги це доповнення;
-                  вважати, що скаржники не пропустили місячний строк на подання касаційної скарги до Великої Палати Верховного Суду.
Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті касаційної скарги і доповнення до неї необхідно відмовити та повернути їх скаржникам.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04,§ 24).
Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Верховним Судом судових рішень, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року. Після того, як 4 жовтня 2023 рокуВерховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову, згідно з якою скасував постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишив у силі, у Великої Палати Верховного Суду відсутні повноваження для прийняття та розгляду касаційної скарги та доповнення до неї. Інакше кажучи, у цій справі Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для такого розгляду.
Вичерпний перелік підстав для передання справи до Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Рішення про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 вказаного кодексу у цій справі міг прийняти тільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. Велика Палата Верховного Суду позбавлена можливості самостійно вирішити питання про передання справи собі на розгляд. А Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду справуна розгляд Великої Палати Верховного Суду не передавав.
Тому за відсутності юридичної підстави для розгляду зазначеної вище касаційної скарги з доповненням у прийнятті цих документів необхідно відмовити та повернути їх авторам.
Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).
Звернення до Великої Палати Верховного Суду із проханням ще одного розгляду справи фактично спрямоване на перегляд постанови суду касаційної інстанції за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави. Вказаний перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).
Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції, частиною третьою статті 182, частиною першою статті 260, частиною другою статті 261, статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
у х в а л и л а :
1.     Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 17 листопада 2023 року з доповненням від 23 листопада 2023 року про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» про повернення земельних ділянок у зв`язку із закінченням строку дії договорів оренди землі.
2.     Повернути цю касаційну скаргу разом із доповненням і додатками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач	 	Д. А. Гудима	
Судді: 	О. О. Банасько	Л. М. Лобойко	
 	Ю. Л. Власов	С. Ю. Мартєв	
 	І. А. Воробйова	К. М. Пільков	
 	І. В. Григор`єва	О. Б. Прокопенко	
 	М. І. Гриців	О. М. Ситнік	
 	Ж. М. Єленіна	І. В. Ткач	
 	І. В. Желєзний	В. Ю. Уркевич	
 	Л. Ю. Кишакевич	Є. А. Усенко	
 	Г. Р. Крет	Н. В. Шевцова