Справа № 163/1331/23 	Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О. С. 	
Провадження № 22-ц/802/1094/23  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 листопада 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Данилюк В. А.,
секретар судового засідання Власюк О. С.,
з участю представника позивача Медведенко Т. М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору страхування та окремих його положень, за апеляційними скаргами позивача – Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13 вересня 2023 року та додаткове рішення Любомльського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2023 року,   

                                           В С Т А Н О В И В:
У червні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 07 березня 2023 року за участю автомобіля марки «Mercedes-Benz» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Volvo» номерний знак НОМЕР_2 з автопричіпом під керуванням ОСОБА_3 сталася подія, що має ознаки страхового випадку, винним у якій постановою суду від 05 травня 2023 року визнано ОСОБА_1 ..
04 травня 2023 року товариство отримало від ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» заяву на виплату страхового відшкодування. 
При розслідуванні страхової події з`ясувалося, що Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 6418901 начебто було укладено 06 березня 2023 року зі строком дії з 07 березня 2023 року по 06 березня 2024 року. Страхувальник ОСОБА_1 про дорожньо-транспортну подію ПрАТ «УТСК» не повідомив. 
16 та 19 травня 2023 року до ПрАТ «УТСК» з пояснювальними записками звернулася ОСОБА_4 , яка від імені ПрАТ «УТСК» уклала з ОСОБА_1 поліс № АР/6418901, у яких повідомила, що факт звернення відповідача та фактичне укладення цього полісу мало місце не 06 березня 2023 року, а 07 березня 2023 року після настання ДТП. 
Укладення договору саме 07 березня 2023 року підтверджується скріншотами з мобільного телефону ОСОБА_4 , тому є усі підстави вважати, що поліс було оформлено та оплачено після ДТП, а відповідач свідомо замовчував про обставини ДТП при зверненні за оформленням страхового полісу. 
За таких обставин поліс № АР/6418901 є недійсним з моменту його укладення в силу вимог ст. 29 Закону України «Про страхування», оскільки його фактичне укладення відбулося після ДТП. 
Крім того, зважаючи на отримання від відповідача страхового платежу 07 березня 2023 року, поліс № АР/6418901 набрав чинності з 00:00 годин 08 березня 2023 року, а відтак на момент ДТП не діяв.
Ураховуючи зазначені обставини, позивач просив визнати недійсним Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 6418901 з моменту його укладення та визнати недійсними пункти 3, 10 цього Договору (Полісу).
Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 13 вересня 2023 року в позові відмовлено.
Додатковим рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2023 року стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційних скаргах позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду і додаткове рішення суду та ухвалити нове судове рішення – про задоволення позову та відмову ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду представник ОСОБА_2 від імені відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні представник позивача апеляційні скарги підтримала із наведених у них підстав та просить їх задовольнити.
Відповідач і його представник апеляційні скарги заперечили та просять залишити їх без задоволення.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а судові рішення залишити без змін з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2023 року ОСОБА_1 07 березня 2023 року о 09 год 20 хв на автодорозі М-19 с. Переспа 116 км, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter» номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volvo FH» номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим порушив п. п. 12.1, 13.1 ПДР України, що кваліфіковано за ст. 124 КУпАП. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками (а.с.11-12).
01 травня 2023 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулась до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», як страховика винуватої у ДТП сторони ОСОБА_1 , із заявою на виплату (страхового) відшкодування у розмірі 367 748,13 грн (а.с.9).
Із полісу № АР/6418901 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що його укладено між ПрАТ «УТСК» /страховик/ та ОСОБА_5 /страхувальник/ (а.с.10). 
У цьому полісі зазначено: п.3. Строк дії з 00:00 07.03.2023 до 06.03.2024 включно. Договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії; п.7. Забезпечений транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», номерний знак НОМЕР_1 ; п.10. страховий платіж 1217 грн сплачений 00:00 06.03.2023; п.12. дата укладення договору 06.03.2023.
Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, вважає, що у нього не виникло обов`язку по виплаті страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 07 березня 2023 року за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , оскільки укладення договору (полісу № АР/6418901) фактично відбулося 07 березня 2023 року уже після ДТП та сплати страхового платежу.
Предметом спору позивач зазначив як визнання недійсним договору (полісу) № АР/6418901 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, так і його окремих положень – пунктів 3 і 10.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Загальні підставі недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.
Підстави недійсності договору страхування зазначені також у статті 998 ЦК України та передбачені статтею 29 Закону України «Про страхування», якими встановлено, що договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку або об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.
Згідно з пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про страхування» для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування – це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Страховий поліс – єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (пункт 1.8 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно з частинами першою, другою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до статті 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.
Із загальнодоступного в Інтернет-мережі сайту МТСБУ щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування встановлено, що станом на 06.03.2023 спірний поліс № АР/6418901 значиться як «укладений, але не діє», станом на 07.03.2023 – «діючий».
Така інформація відповідає змісту полісу № АР/6418901, а саме зазначеним у пунктах 3, 12 даним, відповідно до яких датою укладення договору є 06.03.2023, а строк його дії з 00:00 год 07.03.2023 до 06.03.2024 включно.
Крім цього чинність цього договору саме з 07.03.2023 підтверджується сплатою страхового платежу в сумі 1217 грн 06.03.2023 року, як зазначено у пункті 10 полісу № АР/6418901.
Верховний Суд у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 638/3632/17 зауважив, що необхідно розмежовувати поняття «укладення договору» та «набрання чинності договором».
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору.
Позивач не надав суду жодних доказів про те, що сплата страхового платежу відповідачем була здійснена не 06.03.2023.
Виходячи з наведеного, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2023 року між адвокатом Бакаєвичем А. В. та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір б/н  про надання правової допомоги, у пункті 3 якого сторони погодили фіксовану суму гонорару у розмірі 13 500 гривень, незалежно від результатів наданої правової допомоги. Також визначено, що вартість послуг може бути збільшена за взаємною згодою сторін з обов`язковим складанням додаткової угоди (а.с.104-105).
При прийнятті оскаржуваного додаткового рішення суд першої інстанції, дослідивши наданий стороною відповідача акт прийому наданих послуг з професійної правничої допомоги у цій справі (а.с.106), оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи, а саме: співмірність суми витрат зі складністю справи, яка з огляду на характер спірних правовідносин не є складною; відповідність суми понесених витрат критеріям співмірності необхідних і достатніх витрат, їх реальності і розумності, з урахуванням наданих послуг з правової допомоги дійшов вірного висновку про необхідність зменшення заявленого розміру цих витрат.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а понесені відповідачем витрати підтверджені зібраними судом доказами, відповідають критеріям розумності, співмірності, ґрунтуються на вимогах закону, то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необхідність стягнення із позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а містять суб`єктивне тлумачення позивачем норм законодавства.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційних скарг спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, ухвалених з додержанням норм матеріального і процесуального права.  

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги  позивача – Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» залишити без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 13 вересня  2023 року та додаткове рішення Любомльського районного суду Волинської області від 17 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий – суддя  

Судді