Номер провадження: 22-ц/813/7179/23 
Справа № 509/2956/21
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛІОС», 
треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вайссел Глобал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна»,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 червня 2023 року у складі судді Бочарова А.І.,
встановив:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» про визнання іпотеки припиненою. 
ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» звернулось до Овідіопольського районного суду Одеської області з клопотанням про визначення підсудності даної справи, оскільки спір за позовними вимогами ОСОБА_1 має ознаки господарського спору.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.06.2023 провадження за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» про визнання іпотеки припиненою закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 про право на звернення з даними позовними вимогами в порядку господарського судочинства.
Не погодившись з наведеною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_1 придбав спірне майно саме як фізична особа, при цьому не бувши учасником правовідносин за кредитним договором від 27.03.2013 та іпотечним договором від 27.08.2014. Також позивач зазначає, що не перебуває з відповідачем у господарських відносинах, а даний спір заявлений до ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» є цивільно-правовим оскільки поданий з метою захисту речових прав. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛІОС» просило залишити без задоволення апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
До юрисдикції господарських судів належать спори щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі N904/2538/18 зазначено, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Відповідно до частини першої статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.
Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).
Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.
Аналогічного висновку щодо суб`єктної юрисдикції у спорах за подібних правовідносин, у яких фізичною особою оспорюється похідне зобов`язання від основного зобов`язання, яке виникло між двома юридичними особами, Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі N 910/1733/18.
Встановивши, що ОСОБА_1 заявлено вимогу про визнання іпотечного договору від 27.08.2014, укладеного між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Україна» для забезпечення виконання зобов`язань юридичної особи - ТОВ «Вайсселл Глобал» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії від 27.03.2013 №34/13, укладеним ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Вайсселл Глобал», суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірні правовідносини відповідають ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно із наведеними вище приписами ГПК України.
Та обставина, що позивач, як фізична особа, придбав спірне майно у ТОВ «Україна» та стороною правовідносин за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Вайсселл Глобал», а також за іпотечним договором не був, не мають правового значення для вирішення юрисдикції розгляду цього спору, оскільки встановлено, що основне зобов`язання виникло між юридичними особами.
За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними нормами процесуального права, суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до юрисдикції господарського суду.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 22.11.2023

Головуючий:
                                               
Судді: