Номер провадження: 22-ц/813/2423/23 
Справа № 495/10151/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

                                        ПОСТАНОВА
Іменем України
20.11.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В., 
за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,
на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 листопада 2021 року, ухвалене судом у складі судді Шевчук Ю.В.,
за позовом ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, користування житловим приміщенням та укладення договору найму, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору — ОСОБА_2 , 
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, користування житловим приміщенням та укладення договору найму, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , з якою вона проживала однією сім`єю з 01.01.2019 року по 04.07.2019 рік за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що з померлою мала спільний побут, вела спільне господарство, мала спільний бюджет, вони купували разом речі першого вжитку, харчувалися, відпочивали, підтримували квартиру в належному стані, купували майно в квартиру, фактично виконували права та обов`язки сім`ї.
За життя ОСОБА_3 на підставі договору найму житлового приміщення, укладеного з Управлінням житлово-комунального господарства смт Сергіївки мала право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно заповіту, посвідченого 26.06.2019 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрованого в реєстрі за № 944, померла ОСОБА_3 заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право позивачу.
Однак, через відсутність в установленому законом порядку підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , позивач не може укласти з Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровського району договір найму житлового приміщення, а саме квартири за адресою:  АДРЕСА_1  та продовжити користуватись цим житлом.
Позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 01.01.2019 року по 04.07.2019 року. Визнати за ОСОБА_1 , право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати Сергіївську селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області укласти із ОСОБА_1 договір найму жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 11 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю задовольнив. 
Встановив факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 01.01.2019 року по 04.07.2019 року. Визнав за ОСОБА_1 , право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язав Сергіївську селищну раду Білгород-Дністровської міської ради Одеської області укласти із ОСОБА_1 договір найму жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції, обґрунтував рішення тим, що позивач сплачувала комунальні послуги за квартиру, в якій проживала померла, купувала для неї продукти харчування, ліки, готувала їжу, що підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, актом обстеження на предмет проживання від 06.09.2021 року та показами свідків, тобто спадкодавець з позивачем були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, тому позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю вважав обґрунтованими.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права користування квартирою суд першої інстанції виходив з того, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що згідно акту обстеження вбачається, що ОСОБА_1 не проживала постійно у спірній квартирі. Факт догляду за хворою матір`ю ним не заперечується. Також зазначає, що вказаний акт подано на стадії судового розгляду. Зауважив, що свідки, допитані у судовому засіданні не підтвердили факт постійного проживання. 
Крім того, позивачем не надано доказів витрат власних коштів на потреби померлої ОСОБА_3 . Скаржником погашено заборгованість за комунальні послуги, що утворилась станом на 01.06.2021 року. 

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.02.2022 року роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримала 02.04.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області отримала 05.04.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу в яких вона просила, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Відзиви подані ОСОБА_1 16.05.2023 року та 25.05.2023 року засобами поштового зв`язку, тобто з пропуском встановленого строку.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2023 року в даній справі визначено головуючим суддю ОСОБА_4 у зв`язку з звільненням з посади судді ОСОБА_5 .
11.08.2023 року ОСОБА_1 надано додаткові пояснення.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.11.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, додаткові пояснення ОСОБА_1 від 11.08.2023 року залишив без розгляду з огляду на те, що відповідно до ч. 1, 2, ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно в заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву(відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На стадії перегляду судових рішень в апеляційній інстанції відповідно до змісту Глави 1 Розділу V «Перегляд судових рішень» учасники справи мають право подавати наступні заяви по суті справи: апеляційні скарги, відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заперечення.
З аналізу наведених норм вбачається, що законодавцем передбачено викладення письмово своїх вимог, заперечень, тощо виключно у заявах по суті справи.
Оскільки додаткові пояснення позивача на апеляційну скаргу, у розумінні положень ст. 174 ЦПК України, не є заявою по суті справи, то подані ОСОБА_1 додаткові пояснення від 11.08.2023 року колегія суддів вважала за необхідне залишити без розгляду.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.11.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні ОСОБА_1 клопотання про долучення додаткових доказів, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
ОСОБА_1 у клопотанні не викладені обставини та не надано доказів неможливості подання до суду першої інстанції вказаних доказів з причин, що об`єктивно не залежали від позивача. Посилання на відсутність вимог від учасників справи щодо надання доказів підтвердження обставин проживання ОСОБА_1 не за місцем реєстрації не є підставою для прийняття вказаних доказів на стадії перегляду рішення, оскільки обов`язок подання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на сторін у справі.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явились. 
ОСОБА_1 повістку отримала 08.11.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Представник позивача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
ОСОБА_2 повістку отримав 31.10.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Представник третьої особи в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.
Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області повістку отримала 18.10.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач сплачувала комунальні послуги за квартиру, в якій проживала померла, купувала для неї продукти харчування, ліки, готувала їжу, що підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, актом обстеження на предмет проживання від 06.09.2021 року та показами свідків, тобто спадкодавець з позивачем були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, тому позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю вважав обґрунтованими.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права користування квартирою суд першої інстанції виходив з того, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17.10.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 814.
Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58009374 від 22.10.2019 року, 22.10.2019 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. заведено спадкову справу № 47/2019 відносно майна померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Згідно заповіту, посвідченого 26.06.2019 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С., зареєстрованого в реєстрі за № 944, померла ОСОБА_3 заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56656899 від 26.06.2019 року, приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. посвідчено заповіт № 944, заповідач ОСОБА_3 . 
Згідно довідки № 06-17/666 від 04.10.2019 року, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 05.03.1980 року по день смерті. 
Згідно типового договору найму житлового приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду Молдавської РСР, ОСОБА_6 надано у користування житлове приміщення №1 02, яке складається з двох кімнат, загальною площею 38,9 кв.м, у тому числі житловою площею 22,1 кв.м у будинку АДРЕСА_2 .
Відповідно до копії акту про укладення шлюбу № 32 від 11.05.1990 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, прізвище померлої ОСОБА_6 було змінено на « ОСОБА_7 » у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_8 . 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.
Спірні правовідносини виникли щодо встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період часу з 01.01.2019 року по 04.07.2019 року -день смерті останньої.
Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначала, що метою встановлення факту спільного проживання однією сім`єю є укладення з Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровського району договору найму житлового приміщення, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право користування на яку належало спадкодавцю.
Отже метою звернення ОСОБА_1 з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для наступного вирішення питання про право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
У п. 6 рішення від 3 червня 1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період у період часу з 01.01.2019 року по 04.07.2019 року тобто до дня смерті спадкодавця ОСОБА_3 .
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Верховним Судом у постанові від 27 травня 2021 року справі № 552/196/20 викладено висновок, що власне ставлення позивачки до померлої, періодичне придбання продуктів харчування та участь в сплаті комунальних послуг, а згодом і похованні, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі статті 1264 ЦК України, дає право на спадщину.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відзиві на позовну заву Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровського району заперечувала проти встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , встановлення права користування житловим приміщенням та укладення договору найму зазначаючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не проживали однією сім`єю та не вели спільний побут з 01.01.2019 року. Також відповідач посилався на те, що права позивача жодним чином не порушуються та не обмежуються, адже ОСОБА_1 не проживала у вказаній квартирі та не має правових підстав для укладення з нею договору найму жилого приміщення. При цьому ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.04.2005 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 та зареєстрована у вказаній квартирі.
З довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровського району договору від 22.01.2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 22.01.2015 року по теперішній час.
Вказана квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу ВСВ № 035771, від 20.04.2005 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1779777 від 09.08.2023 року, здійсненого на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 07.08.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12 ААБ, позивачка ОСОБА_9 є особою з інвалідністю з дитинства безстроково та потребує стороннього догляду.
ОСОБА_9 проживав з ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 813 від 17.12.2019 року.
З викладеного вбачається, що ОСОБА_1 у спірний період часу була зареєстрована в квартирі, яка належала їй на праві власності за адресою відмінною від місця реєстрації та постійного проживання ОСОБА_10 , членом сім`ї позивача був син ОСОБА_9 , який потребував постійного стороннього догляду та проживав разом з ОСОБА_1 .
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_9 у період з 01.01.2019 року по 04.07.2019 року проживав разом зі спадкодавцем та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, колегія суддів зазначає, що як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, позивачем доказів на підтвердження вказаних обставин не надано. Свідки у свої поясненнях про зазначені обставини не вказували.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та зазначаючи про доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суд першої інстанції взяв до уваги акт обстеження на предмет проживання від 06.09.2021 року відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 раніше фактично проживала за адресою: АДРЕСА_1 , коли доглядала за хворою ОСОБА_3 , залишеною у безпорадному стані. На момент обстеження не проживає.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний акт обстеження складено більш ніж через рік після смерті ОСОБА_3 . З вказаного акта також неможливо встановити на підставі чого сусіди – ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та колега по роботі покійної ОСОБА_3 – ОСОБА_14 встановили фактичне проживання ОСОБА_1 у період з 01.01.2019 року по 04.07.2019 року за вказаною адресою, які речі або інші обставини приймались до уваги.
Під час розгляду справи судом першої інстанції допитувались свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .
Колегія суддів зауважує, що пояснення свідків жодним чином не підтверджують саме факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю у період часу з 01.01.2019 року по 04.07.2019 року до часу відкриття спадщини, наявність спільного бюджету, спільного харчування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, а свідчать про допомогу по господарству, приготування їжі, здійснення догляду, спілкування. 
Свідок ОСОБА_15  зазначила, що бачила  ОСОБА_1 , яка вивішувала білизну у дворі, купувала продукти для ОСОБА_3 . При цьому, не може сказати, чи жили однією сім`єюОСОБА_3 та ОСОБА_1 , чи остання лише доглядала, також їй не відомі обставини щодо власника коштів за які здійснювалась купівля ліків та продуктів харчування. 
В позовній заяві позивач зазначає, що вона спільно з ОСОБА_3 зокрема купували майно в квартиру однак, свідок ОСОБА_18 у своїх поясненнях зазначив, що ліжко, візок, ходунки для інвалідів завезла до квартири померлої саме громадська організація та надала їх в тимчасове користування. 
Показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 підтверджується обставини того, що ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_3 , часто приходила, готувала їжу, приносила продукти та прала одяг. 
Однак покази свідків, які допитувалися судом першої інстанції носять загальний характер, і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах.
Крім того, показаннями свідків, за відсутності інших належних доказів, не може бути встановлений факт постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю (постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 221/4624/20).
Посилання у позовні на спільну з померлою оплату комунальних платежів, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки з долучених до матеріалів цивільної справи квитанцій про оплату електроенергії, оплату послуг, не вбачається, здійснення вказаних платежів саме позивачем та за рахунок спільних коштів з померлою.
За життя померлою ОСОБА_3 видано довіреність на позивачку ОСОБА_1 та/або ОСОБА_19 з наданням повноважень представляти її інтереси, зокрема у відповідних установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, органах державної влади та місцевого самоврядування, їх структурних відділах та підрозділах, відповідному бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, Державній реєстраційний службі України, перед усіма третіми особами з питань: приватизації на її ім`я квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з правом одержання документів, які посвідчують право власності на квартиру з правом реєстрації права власності у відповідному реєстраційному органі.
Згідно квитанції № 2539 з оплати послуг БТІ за отримання технічного паспорта за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що кошти отримані від ОСОБА_1 по дорученню.
Видання померлою ОСОБА_3 довіреності на здійснення представництва та вчинення представником дій, зокрема щодо сплати коштів за отримання технічного паспорта на квартиру не свідчать про наявність спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю у період часу з 01.01.2019 року по 04.07.2019 року до часу відкриття спадщини.
Крім того, колегія суддів враховує, що зазначеною довіреністю ОСОБА_3 уповноважила на здійснення вказаних дії не лише ОСОБА_1 .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доказів проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, спільних покупок та витрат, участі в утриманні житла, його ремонті, позивачкою як суду першої, так і апеляційній інстанцій не надано. 
Власне ставлення позивача до померлої ОСОБА_3 періодичне придбання їй продуктів харчування, ліків, здійснення за нею догляду не заперечується скаржником та підтверджується показами свідків, однак вказані обставини не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що наявними у справі доказами, на які послалася позивач, як окремо, так у їх взаємному зв`язку та сукупності, а також показаннями свідків, допитаних під час розгляду справи в суді першої інстанції, факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 01.01.2019 року по 04.07.2019 року, не підтверджується, останньою, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, таких обставин не доведено. 
Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю.
Враховуючи відсутність підстав для задоволення вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю, вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області укласти із ОСОБА_1 договору найму також не підлягають задоволенню.
Під час апеляційного розгляду справи, у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про закриття апеляційного провадження.
Колегія суддів вважає, що вказане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, посилаючись на те, що померла ОСОБА_3 є матір`ю заявника.
03.03.2020 року позивач надала суду заяву в якій зазначила, що проти задоволення клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 не заперечує. 
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 03.03.2020 року клопотання ОСОБА_2 задовольнив, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 . 
Положеннями ст. 362 ЦПК України визначено випадки можливості закриття апеляційного провадження судом апеляційної інстанції: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Посилаючись на положення ст. 362 ЦПК України представник позивача зазначав, що оскаржуваним рішенням права ОСОБА_2 не порушуються.
Одним із способів захисту добросовісної сторони є правовий принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування своїх домагань, якщо його попередня поведінка свідчила про те, що вона дотримується протилежної позиції (принцип естопелю).
В основу доктрини venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці) покладено принцип добросовісності.
Враховуючи підстави для закриття апеляційного провадження, визначені у ст. 362 ЦПК України, зважаючи на те, що ОСОБА_2 є учасником справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивача про закриття провадження у справі.

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст. 376, 384 ЦПК України,  апеляційний суд у складі колегії суддів
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження відмовити. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю, права користування житловим приміщенням та укладення договору найму, відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 24 листопада 2023 року.
Головуючий                                                                                         В.А. Коновалова
Судді                                                                                                 М.В. Назарова
                                                                             
                         В.В. Кострицький